284 



for et sclvsfændigt, da mejjet mere alt lîommer an paa at faae en slidser 

 og' lettest mulig anvendelig fælleds Terminologie for Hvirveldyrenes Hoved- 

 lieenbygning i Almindelighed, synes dette Alternativ virkelig aldeles al 

 burde have Fortrinet. 



6. Den umisfcjendelige Lighed, som Hjerneskallens Beenbygningf 

 meer eller mindre har hos allcHvirveldyr, især under Fosterlivet, med 

 en llæltke af Hvirvelbeen , falder hos Hvalfostrene saa meget mere i 

 Oinene, som hele Hovedet ligger i lige Linie med Rygraden, og navn- 

 ligen Hovedets Axebrusk i lige Linie med Hvirvelbenenes Legemer, 

 hvormed den er analog. I denne Henseende vedvarer l^i'gheden endog 

 paa det allerbestemteste i hele Ansigtsdelen heelt ud til Snudespidsen. 

 At derhos de Been, der sammensætte Hjerneskallens Hvælving, maae 

 sættes analoge med Hvirvclbenenes ovre eller Uygmarvsbuer, og Tunge- 

 benene og Urunderkjæben (elier senere selve Underkjæbebenene) analoge 

 med Halehvirvlernes nedre eller Indvoldsbuer (Visceralbuer), synes at 

 være en Seivfülge. At baade Griffeltungebenene og Urunderkjæben 

 ikke udgaae fra selve Axebrusken eller dennes Sideforlængelser, men 

 fra de ligesom indskudte bruskede Fjeldbeen, hine som umiddelbare 

 Forlængelser deraf, disse middelbart ved en bevægelig Forbindelse 

 (gjennem Horeknoglerne), kan endog anfiires som en Bekræftelse af 

 Analogien med Halehvirvlernes nedre Buer og med Ribbenene. 



Men medens hos alle Hvirveldyr Ligheden med Hvirvelformerne 

 i Henseende til Rygmarvs- og Indvoldsbuerne taber sig alt mere og mere, 

 jo længere fortil paa Hovedet, turde den i Hvalfoslcrhovedet dog maa- 

 skec kunne eftervises noget længere end i Almindelighed. 



Som det forste Hvirvelbeen i Hjerneskallens Sammensætning 



