288 



fremme f men denne Indvending synes dog' at staae i Modsigelse til den 

 ganske almindelige Antagelse af Halens jderste Hvirvler for virlselige 

 — om end ufuldlsomne — Hvirvelbeen. 



En væsentligere Indvending vilde maashee Isunne hentes derfra, 

 al man ved det benede Hoveds Tydning som en Rælske særskilte Hvirvler 

 i Grunden kun tager Hensyn til Forbeningen, ikke som ved Ryp,radens 

 Tydning til Forbruskningen. Medens nemlig den hele antagne Hvirvel- 

 række i Hovedet endnu paa meget store Fostre bestaaer af eet sammen- 

 hængende Drusklegeme, bestaaer Rygradens Axeslræng allerede paa 

 ganske smaa Fostre (f. Ex. Delphinfostre af 1" Læn;;de) af ligesaamange 

 særskilte, ved Baandmasse adskilte, Bruskdeie, som Hvirvler, en Om- 

 stændighed, der gjor det ligesaa let her at bestemme Antallet af Hvirv- 

 lerne, som det er vanskeligt i Hovedets Beenbygning. Indvendingen 

 synes at kunne hæves ved den //«erske Anskuelse (Meckels Archiv i82b), 

 der i seneste Tid især har fundet en Forsvarer i C, Bergmann („Einige 

 Beobachtungen und Reflexionen über die Skeletsysteme der Wirbel- 

 ihiere, deren Begrenzung und Plan." Göttingen 1846), ifölge hvilken 

 Been- og Brusk-Skelettet kun ere secundært indskudte Dele i et oprin- 

 delijjt fibröst Skelet; men derved bor man dog vistnok ikke tabe af Oie, 

 at dette oprindelige saakaldte fibröse Skelet dog i alt Fald i sin indre 

 Bygning sikkerligen er lige saa grundforskjelligt fra det fibröse Væv 

 imellem de enkelte Hvirvler som fra selve Hvirvlerne. Paa en sikkrere 

 Maade synes Indvendingen at kunne svækkes ved at henvise til Forholdet 

 hos flere Bruskfiske, nuvnlig Storene, hvis forreste Rygradshvirvler lige- 

 ledes danne et sammenhængende Brusklegeme, der sikkerligen er bleven 

 dannet paa selv samme Maade som Hovedets store Grundbrusk. 



