298 



(pfter Axclinien regnet), Lvilket i Forening- med deres ringe Længde 

 (pfier Axen) — skjöndt dog forholdsviis neppe saa ringe som hos l)el- 

 pbirierne — giver dem Form af tynde Slsiver. 



Hvirvlernes ringe Antal i Forbindelse med Hvirvellegemernes 

 saavel relativt som absolut betydelige Omfang tilkjendegiver Rygradens 

 Styrise, men tillige dens ringe Bevægelighed; at netop Lendeegnen og 

 end mere Halen udmærker sig saavel i denne Henseende som i Hen- 

 seende til de forenende elastiske Baands Længde, Tykkelse og Styrke, 

 vidner om, at en overordentlig Muskelkraft udkræves til at böie Halen, 

 ligesom til at spænde den tykkere og strammere Fjeder, men tillige om 

 den forholdsmæssige Styrke af Haleslagene. 



De forskjellige Tappe paa Hvirvelbenene ere i del Hele taget 

 neppe forholdsviis större hos Finhvalerne end hos Delphinerne. I Höiden 

 staae navnligen Tjorn- og Tvcrtappene tilbage f. Ex. for 3farsvinets 

 (efter Tappens Midtlinie regnet), i jTykkelsen f. Ex. for Hvidßskens; kun 

 i Breden (efter samme Maalestok) overgaae Finhvalernes forskjellige 

 Hvirvelbeenstappe — Tjorn-, Tver- og Skraalappe — i Reglen Delphi- 

 nerncs, udentvivl for at afgive saa meget större Overflade til Ansættelsen 

 af de særdeles tykke Rygmuskler. 



I Henseende til Formen skjelne Atlas og Axis hos Finhvalerne 

 sig fra Delphinernes fornemmelig derved, at deres Tjörntap er særdeles 

 kort, medens den hos Delphinerne i Almindelighed tvertimod er meget 

 lang, og at omvendt Tverlappcne paa Finhvalernes Epistropheus have 

 Form af en særdeles lang og bred Beenplade paa hver Side, med et 

 stort Hul for Arteria vertebralis — aabenbart sammensat af en ovre og 

 en nedie Tvertap, sammensmeltede ringformigt — og derhos ere böiede 

 meget stærkt tilbage, dækkende de folgende Halshvirvler fra Siden, i 

 Siedet for at det f. Ex hos Marsvinet er Tjörntappen paa Atlas og Axis 

 der dækker dem ovenfra. 



En tydelig uddannet Tandlap (processus odonloideus) findes vel 



