304 



saa at deres ejjenllîjje Form er vansltelig' at udfînrle. Allijjevel er det 

 netop vigtijjt at ly'ende de allerbageste Halehvirvlers Form, for at over- 

 bevise sijy om, at Rygraden er fuldstændig og derefter bestemme Hvirv- 

 lernes Antal. Bedst vedligeholdt fimdt jeg de sidste Halehvirvler, ved 

 mit Ophold i Christiania i Sommeren ISii, paa et ungl Vaagehval- 

 slselet i det derværende Universitetsmusenm , som slaaer under Hr. Pro- 

 fessor lioccks Bestyrelse, og jeg giver derfor nogle Afbildninger af disse 

 to sidste Halehvirvler fra dette Skelet i naturlig Störreise. Hosstaaende 

 Figur viser det næstsidste Hvirvelbcens bageste 

 /i^-^^^^ — ">On'^ Flade, dog saaledes, at man, paa Grund af denne 

 . I Flades mindre Omfang end den forreste Flades, 



tillige seer Omridset af denne samt ogsaa For- 

 dybningen saavel paa den överste som paa den 

 nederste Flade. I Midtlinien af den sidstnævnte 

 Flades Fordybning ligger endnu den bageste Deel af Aorta som et 

 temmelig stort Kar, og de to store Sidegrene 

 (Pag. 29a) gaae i lodret Linie ud fra Stammen, 

 i en dyb Grube, der i Forening med Længde- 

 udhulingen for selve Slammen danner en Isorsformig 

 Grube i Benet. Heelt ude ved Enden af hver af 

 Tvergru berne findes det store Hul, hvorigjennem Sidegrenen stiger op 

 igjennem Hvirvellegemet (see Pag. 295), for atter at Isomme frem paa 



Hvirvlens överste Flade igjennem to ligeledes store 

 Huller, og derfra lobe udad, efterladende et dybt 

 rendeagtigt Spor paa hver Side i Benet, og om- 

 sider forgrene sig i Halefligene. Meget ofte træder 

 iövrigt denne Arferiegreen paa hver Side frem af 

 Benet som to mindre Grene, og paa den ovre Flade af Halehvirvlen sees 

 da fire Huller i en lige Tverlinie. Ogsaa paa Sidefladerne af hver Hale- 



