

Den neJersle Flade af Brystbenet er noget hvælvet og har hos 

 Vaagehvalen en Höiryg langs Midtlinien; den överste er tilsvarende ud- 

 hulet. — De meget brede Brystbeen have i Reglen et stort Oui i 

 Midten (ligesom saa ofte er Tilfældet med Delphinernes Brystbeen). 



Denne forslsjellige Form af Brystbenet og den Omstændighed, 

 at man sjeldent har faaet det at see i dets naturlige Forbindelse, har 

 gjort, at det ofte er blevet mistydet. Naar man har seet Vaagehvalens 

 Brystbeen eller en Afbildning deraf, om end Isun i et Omrids, og der- 

 med sammenligner den Knogle, som paa det beltjendte Qvalskelet i 

 Bremer-Raadhuus er anbragt under de bageste Lendehvirvler som et 

 formeentligt Bælskenbeen, hvor det ogsaa findes afliildet i Alhers „Icônes 

 ad illustrandam anatomen comparafam" (Leipzig 1818 Tab. 1), om 

 hvilken Knogle Rudolphi (Berliner Akademiets Skrifter for 1820—21 

 Pag. 54) har opkastet det Spörgsmaal: om den maaskee skulde være det 

 slet afbildede Tungebeen, og Ctivier (Oss. foss. V, I pag. 386) har troet, 

 at den slet ikke hörte til Skelettet — maa al Tvivl falde bort, at del jo 

 er det til Skelettet hörende Brystbeen. Den ligner ikke alene Vaage- 

 hvalens Brystbeen aldeles, men er endog den eneste Knogle, der i 

 Æbers's Afbildning er gjengiven med IVöiagtighed og Konstfærdighed. 



Det forste Ribbeenspar sidder ikke med sin frie Rand tæt op 

 eller lige imod Brystbenets bageste Sideflader, men er meget mere, som 

 Træsnittet paa foregaaende Side og det Pag. 509 vise, stillet skraat imod 

 dem; Mellemrummet er opfyldt af de stærke forenende Baand. 



Yderdelenes 



Beendete indskrænke sig hos Bardehvalerne, ligesom hos Hvaldyrene 

 overhovedet, til Skulderbladene, Arm- og Haandknoglerne. 



Finhvalernes Skiddei'blade synes under hele Livet at holde sig 

 bruskede for- og især bagtil ved den överste Rand (Basis scapulæ), og 



Rr* 



