321 



foruden (B. long^imana) vare Formforanrlringerne fundne at være gansfct» 

 de samme. 



Et meget forskjellifjt Tidfald fik den saramenlig^nende Undersogelse 

 af Bcenbj'gningen i Hvalernes Krop og Yderdele under de forskjellije 

 Aldere. Med Undtagelse af den stce og pbysiologisk vigtige Særegen- 

 hed i de mindste Fostres Rygrad, at den er krummet mod Bugfladen, 

 ligesom selve Oovedet, en Særegenhed, der alt er bleven beskrevet i det 

 Foregaaende (Vidsk. Selsk. Sfcr. Ufe Deel Paj. 231— 240) i Forbindelse 

 med de övrige Former, der kunne henfores til Fosterkrinnningerne — 

 fandtes Beenbijtjniitgen her at stemme pnnfaldende overeens i alle Indi- 

 vider af samme Art fra det 8" lange Foster indtil det ndvoxne Moder- 

 dyr, og det i Henseende til Knoglernes Tal saavel som til deres Form. 

 Denne Sætning, hvis Rigtighed nu staaer at godtgjore, i Forening med 

 den anden ikke mindre vigtige: at i Beenbijgningen af Kroppen og Yder- 

 delene finder hos de forskjellige Arter af Finhvaler let i Öine faldende 

 Forskjeltigheder Sted, maatte gjöre, at Udviklingshistorien af denne Deel 

 af Hvalskelettet fik sin egentlige Vigtighed for .4rtsbestemmelsen, og 

 saaledes meest passende i Beskrivelsen kunde slilies under Eet, tjenende 

 som Overgang (il det næ'^te Afsnit af denne Afhandling, nemlig Fin- 

 hvalernes Artsbestemmelse. 



Alle fra de fuldstændige Skeletter af udvoxne Hvaldyr kjendte 

 Knogler ere allerede tilsiede i ganske smaa Fostre, saasom i Finhval- 

 fostre af S" og Delphinfostre af et Par Tommers Længde, enten i heel 

 brusket Tilstand eller meer eller mindre forbenede. IN'avnlig ere Hvirv- 

 lerne, Ribbenene og Fingerledene allerede fuldtallige; thi deres Antal er 

 aldeles ligt med Moderdyrets , hvoraf de ere udskaarne. I alle af mig 



fid. Sel. naturvid, og mnthem. jéfh. XII Deel. ^S 



