a) Indre Mærker. 



1) Af Hvirvler liar Keporlsaken (Pajj-, 322) 



i Hcilse|>;nen 7, 

 i Brystejjnen 14, 

 i Lendecgnen 11. 

 i HaleD 21, 



53. 



2) Hverken paa Axis eller de fölg-ende Halshvirvier forene den 

 ovre Off nedre Tverlap sijj til en Beenringf; b«^g'{je Tvertappene ere over- 

 hovedet Ijorte i Forbold til dem hos de ovrijje Finhvaler, den nedre 

 nianjf 1er ikke alene paa den syvende Halshvirvel (som hos alle Finhvaler), 

 men er ogsaa paa den sjette kun antydet ved en yderst svajj Freni- 

 stiiaenhed, og- selv paa den femte meget lille. 



3) Alle Hvirvellegemerne ere forholdsviis meget tykke, og hvert 

 enkelt Hvirvelbeeu kjendes derved alene med temmelig Lethed ved Siden 

 af et tilsvarende Hvirvelbcen af en anden Finhval, især da omvendt 

 Hvirveltappene (navnlig Tjorntappene) ere forholdsviis mindre höie. 



4) Paa Individer af henimod 60 Fods Længde, men ikke endnu 

 paa dem under 50, ere Hvirvellegemernes Endeplader sammenvoxede 

 med IMidtstykkerne. 



5) Foruden det sædvanlige liækkenknoglepar hos Hvaldyrene 

 findes endnu paa hver Side en kölleformet Bækkenknogle (see Pag. 306). 



6) Brystbenets överste Hjörne Ølmmbrium) er meget bredt, det 

 nederste meget kort og smalt (see Pag. 514). 



7) Skulderbladet (see Pag. 316) har, ved Afrundingen af dets for- 

 reste og bageste Hjörne, en oval Form; Spina Scapulæ og Akromion 

 ere kun meget svagt antydede (i mange Individer mangler den sidste endog 

 ganske); Processus caracoideus findes ikke. 



8) Olekranon ulnæ har en stump Spidse, der i Armens vandrette 



