540 



nula balænaris, Tubicinella og- en forslsjellijjartet Otion. (See den forste 

 af fusse Afhandlinjjer, ilte Bind Pag' 152 — 153.) 



B. Om Vaagehvalen. 



Efterat have g'ivet Cliaracteristifcen af Keporlsalten , vil nu et lig- 

 nende Forsög vorde gjort for Vaagehvalen. Denne maa imidlertid ind- 

 ledes med folgende Bemærkning. 



Paa Videnskabens nærværende Sfandpunct sjnes Artsbestemmelsen 

 af Finhvalerne forst og fremmest at burde gaae ud fra en Tvedeling, 

 hvorved man stiller Schlegels Balæna sulcata antarctica, det vil sige: 

 Cuviers „Rorqual du Cnp" og Budolphis Balænoptera longimana, paa den 

 ene Side, hvortil de her om Keporlsaken meddeelle Iagttagelser allerede nok- 

 som have viist at denne slutter sig- — og alle övrige i anatomisk Hen- 

 seende bekjf-ndte Finhvaler, af Schlegel indbefattede under Fælledsnavnet 

 Balæna sulcata arcttca, paa den anden Side. 



Unegteligen er den indbyrdes Lighed imellem Pariser-Museets 

 Skelet af Sydhavets Finhval og' Berliner-Museets af B. longimana samt 

 de af mig iagttagne Keporkakskeletter saa stor, at der neppe er skjellig^ 

 Grund til at tvivle paa, at de jo tilhore een og samme Art, hvorimod 

 alle övrige hidtil bekjendte Finhvalskeletler ere saa forskjellig^e fra hine, 

 at i Forhold dertil alle de imellem dem selv indbyrdes stedfindende For- 

 skjelligheder blive temmelig- svage, og at de Individer, disse Skeletter 

 have tilhört, billigviis kunne stilles sammen, om ikke — hvad Schlegel 

 vil — som en Art, saa dog i en Gruppe, der da i Modsætning til hine 

 langhaandede passende kunde kaldes de korthaandede Finhvalers Gruppe, 

 hvorved det dog- forelöbigen maa henstilles ubesvaret, om der ei maa- 

 skee kunde findes Former, der dannede en Overg-ang mellem disse 

 tvende Grupper. 



Alle de hidfil bekjendte korthaandede Finhvaler udmærke sig- fra 



