572 



Ved at opstille de to Grupper af Finhvaler: de lang^haandedes 

 og^ de korrhaaiidedes, henstillede je{>- det endnu som uafgjort, hvorvidt 

 andre Grupper maatte være at opdage, maaskee som Overgangsformer 

 imellem disse. At dette virkeligen forholder sig saaledes, derom bar jeg 

 i de senere Aar faaet et Vidnesbyrd i nogle holst uventede nye Beret- 

 ninger og egne Erfaringer, som herved gives, ufuldstændige som de 

 vistnok endnu kunne siges at være. 



Grenlænderne, uden Tvivl de bedste Hvalkjendere, have ventelig 

 i umindelige Tider adskilt 4 Slags Finhvaler: Keporkak, Tikagidik, 

 Tunnolik og liepokarnak. Den hele Række af mine hidtil meddeelte 

 Undersogelser vil have tjent til at vise, at ved de tre forste Navne aaben- 

 bart er betegnet de tre af mig omtalte Former. Ved Keporknk forstaaes 

 de langhaandede, skjündt IVavnet kun betyder: „den riflede", altsaa det 

 Samme som „Rorhval"; ved Tikngnlik, som betyder „den Pegefinger 

 havende", forstaaes de smaa korlhaandede og ved Tunnolik, som betyder 

 „den Talg givende" til Modsætning af den paa Olie saa rige Heporkak, 

 forstaaes de Söfarendes Finfisk, eller Systematikernes Physalus og Boops, 

 imellem hvilke den af Linné antagne Artsforskjellighed for længst maa 

 ansees for hævet, altsaa den almindeligste af de store kortbaandede 

 Finhvaler. 



Spörgsmaalet er altsaa nu, hvad Gronlændernc egentlig forstaae 

 ved „Kepokarnak'\ At Fabricius angav den som „musculus", skete 

 lige saa fuldt paa maae og faae, som at han kaldte Keporkak Boops og 

 Tikagulik Balæna rostrata (l^avnet for IVæbhvalen). Han selv havde 

 aldrig seet den. 



Capt. ttolhöll siger, i de mig til Afbenyttelse anbef roede Med- 

 delelser, om Kepokarnaken Folgende: « 



„Arlsmærke: Næslen paa Midlen af Ityffijen (paa samme Sted 

 „som paa Keporkak) sidder en Pukkel, der er afrundel baade for og 

 „bag^ og paa Midlen af denne Pukkel staaer en meget lille, slcerkt tilbage- 



