378 



.jj ved Rrevofs Gjcnnenilæsning-, at Finnen ilsise var l)leven afslsaaret 

 beel, men ved at eftersee selve den nedsendle Finne, faiidt jejj til min 

 store Forundrinjr, at det forholdt sijy g^anske anderledes. Den over- 

 ordentlig lille (4 Tommer liöie), flade ojj smalle, med Spidsen filbag'e- 

 böiede, eg-entlige Finne stod nemlig paa en tyk Knold, der öiensjnligen 

 niiiatte være at betragte som Finnens Fodstylslse. I Forbindelse med 

 denne Knold svarede Finnen saa bestemt til liiin îîeskrivelse (Pag. 572), 

 der af Capt. Holhöll er givet som cliaracteristisit for Kepokarnakens , at 

 man, selv uagtet den omtrentlige Udmaaling- af dens Plads ingenlunde 

 svarede fil det af Holhöll efter Oienmaal givne SIsjön, ilslse Isan andet 

 end formode en Artsovereensstemmelse mellem begge disse Hvaler. Om 

 nu virlselijf navnlig denne iliö/Zerslse Hval sisulde hore til en særegen 

 Art, maatte jeg forst og fremmest söge at faae bclsræftet eller gjen- 

 drevel ved Hjelp af den medfölgende Bnjstpnne. 



Ogsaa dennes Maal var, saaledes som jeg fandt det at være ojf 

 som man endnu fremdeles vil kunne finde det paa det i Universitets- 

 museet opstillede Stykke, temmeligen afvig-ende; tbi ^ af Legemets 

 Længde ville Brystfinnerne paa de korlhaandede Finhvaler neppe kunne 

 antagnes at naae — paa den store Hval fra Sjellands ]\ordvesfpynt ud- 

 gjordederes I^ængde endog kun ^'j^ deraf. Saasnartden var bleven skelet- 

 teret, viste virkeligen ogsaa Fingrenes Form og^ Fingerledenes Tal en 

 saa paafaldende Forskjellighed, ikke alene i Sammenligning med Finhvalen 

 fra Sjellands Nordvestpynt, men ogsaa med de Afliildninger og^ Angivelser, 

 som vi skylde d^Æton-Pander og Ilndolphi af deres saakaldle B. rostrata, 

 at Artsforskjelliglieden derved syntes fuldkomment bekræftet. 



Fingerledenes Antal synes paa Berlinermuseefs Skelet omtrent 

 at stemme overeens med Vaagebvalens; for Greifswalder- og' Leidener- 

 Museels har jeg derom ingen Angivelse trulTet. Paa dette Exemplars 



