XXXV 
hundrede vare Selskabets og Videnskabernes Beskyltere, at fremkalde, fremhielpe og 
befordre vigtige literaire og videnskabelige Foretagender i Danmark, der, uden Selskabet, 
enten slet ikke vilde været udförte, eller i længere Tid vilde have slumret. -Det vilde 
fore for vidt, her at gaae ind i det Enkelte. Selskabets Historie vil lære, at altid, hvor 
et saadant Foretagende trængte til offentlig Fremhjelp og Anbefaling hos Regenten, 
kunde det, under Forudsætning af at det var prövet og befundet al vere af sand Verdi 
for Videnskabernes Fremvæxt og Udvikling i Fædrelandet, vere sikkret om at möde 
en Aand og Villie til at fremme og understötte det. Skiöndt mindre væsentligt og af- 
gjörende, vil jeg dog ogsaa nævne det Factum, at allerede meget tidligt (i A. 1752) 
har det Forslag været bragt paa Bane i Selskabet, at det skulde foretage sig Udgivelsen 
af en kritisk Journal — et Forslag,- der synes iser ved Udsættelse, og Mangel paa 
Enighed om Planen for et saadant Arbeide, at vere gaaet tilbage. 
Det er i Betragtuing af de ovenfor, skiöndt ikkun hurtig berörte Omstendigheder, 
al jeg vilde tillade mig at andrage paa: 
at det maatte behage det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab at tage i 
Overveielse, hvilke Félger det vil have for den fædrelandske Literatur, hvis denne 
aldeles skulde beröves et kritisk-videnskabeligt Organ, i et til Kritiken i Almin- 
delighed indviet periodisk Skrift — og at, naar dette Tilfælde, som er at be- 
frygte, snart vil indtræde, Selskabet da ligeledes vilde overveie, ad hvilken Vei, 
ved hvilke Midler, og under hvilken Form og Indretning, enten under Selska- 
bets Bestyrelse og Tilsyn (som vel vilde vere det Gnskeligste) eller med dets 
Autorisation, og ved Hielp af en Understéttelse, enten fra Selkabets eller Regie- 
ringens Side, en selvstendig, af Tidsskifte og Partiaand uafhængig, under dan- 
dens og Videnskabens Frihed og frie Yttring bestaaende dansk kritisk Journal 
maatte kunne grundes — og saaledes organiseres, at dens Existents, lige saa ual- 
hengigen af de mercantile Forhold, som Udgivelsen af Selskabets Skrifter ere det, 
maatte kunne vedvare, saalenge som den befandtes, ved Indhold og Udfôrelse, 
at kunne vere den et saadant Foretagende tildeelte Understöttelse verdig. 
Enhver mere speciel Omstendighed vil det her ei vere det passende Sted 
til at afhandle, hvortil jeg heller ei for Oieblikket seer mig i Stand. Deter kun 
Sagen jeg giver mig den Frihed i Almindelighed at foredrage, og som jeg tillader 
mig paa det varmeste og indstændigste at anbefale til Selskabets Opmerksomhed.” 
Kjobenhavn den 11. Mai 1843, erbödigst 
©, Molbech. 
5* 
