LXXXVO 
findes at vere rectificerlig ved Functionerne af {ste og 3die Art, hvorimod det sidste 
Led + 1c4 forandret til — 4c* giver en Curve, hvis Rectification almindeligen afhænger 
af ultraelliptiske Functioner af 2den Classe, d.e. dem som fölge nærmest efter de 
elliptiske (idet Quadratroden under Integraltegnet er tagen af et Polynomium af 5tc 
eller 6te Grad). Af de speciellere Tilfælde, som give Anledning til mærkelige Re- 
ductioner, fortjener iser at nævnes 
Ca2+y2)2—a2(x2—y2) #4 ct = 0, 
tilhürende den Curve, i hvilken ethvert.Punkt har til to faste Punkter Afstande, hvis Pro- 
duct er constant.  Rectificationen findes da at kunne udtrykkes ved den elliptiske 
Function af {ste Art alene, hvorunder Lemniscatens Rectification er indbefattet ved at 
sætte c —0. 
Doctor A. Petzholdt i Dresden havde indsendt en haandskreven Afhandling 
over Gletschernes Theorie. En af Selskabet valgt Comitee afgav derover fölgende 
Betænkning: 
„I Videnskabernes Selskabs næstsidste Måde blev der udnævnt en Comitee af 
tre Medlemmer til at afgive Betænkning over en, til Selskabet indsendt, haandskreven 
Afhandling „Versuch einer neuen Gletschertheorie von Dr. A. Petzholdt”, der udgjör 
et Afsnit af Forfatterens om füie Tid udkommende Alpereise. Da det befandtes, at 
hans Theorie fornemmeligen er bygget paa physiske Grundsætninger, saa anmodede Co- 
miteen Hr. Conferentsraad Örsted om at tiltrede samme og deeltage i Affattelsen af 
den Betænkning, vi herved have den Ære at forelægge Selskabet. 
Det Punkt, hvorpaa Opmerksomheden i Serdeleshed har været henvendt ved 
Undersögelsen af lisbreerne, er deres fremadskridende Bevægelse og dennes Aarsager. 
Desuagtet har ingen af de hidindtil opstillede Theorier været i Stand til at forklare 
dette Phenomen paa en fyldestgjörende Maade. Scheuchzer antog, at det var Vandet, 
som foranledigede lisbreens Bevægelse, ådet det trængte ind i dennes Spalter fyldte 
dem og, ved senere at fryse og under Frysningen at udvide sig drev lismasserne fra 
hinanden. Men man bar oftere iagttaget betydelige lisbræer, som skrede frem, uden 
at man paa deres Overllade blev Revner eller Spalter vaer. Desuden gaae disse, naar 
