CXX 
De yngste Hvalfostre fandtes ligesaa stærkt krummede som noget andet 
Hvirveldyrfoster, men denne stærke Krumning mod Bugfladen gay Hvalfostrene et mere 
fremmedt Udseende end den kan siges at give andre Fostre, eftersom hos de slirre 
Hvaler Hovedet og Halen altid ere stillede stivt og ubüieligt i lige Flade med Rygraden. 
Ved en nærmere Undersögelse viste det sig ogsaa, at Böiningen i Grunden aldeles ikke 
laae i Ledene, men i selve Hovedbenenes og Hvirvlernes Form; thi hos Hralfostzene 
sidder Nakkebenet egentlig i samme Stilling til Rygraden som hos de voxne Hyaler, 
men Tindingbenene og Pandebenene hvelve sig fortil fra Rygside til Bugside, ligesom 
det er Tilfældet hos andre Pattedyr i Fosterlivet og ligesom det hos Mennesket er 
vedvarende. ‘Snuden er hos Hvalfostrene kort og bred, og vender hos de ganske 
smaa Fostre ned- og bagad, hos de noget stérre lige ned mod Bugsiden. Hos intet 
Dyr synes Formforandringerne at vere saa betydelige i Hovedets Dele som hos Hva- 
lerne, thi deres Hjerneskal voxer forholdsviis saa lidt, og Kjæberne, især hos Barde- 
hvalerne, forholdsviis saa uhyre, at hiin hos den voxne Hval bliver en ubetydelig Deet 
af hele Hovedet, liggende heelt tilbage ved det store Hul i Nakkebenet. 
At Fosterkrumningen ikke ligger i Delenes böiede Stilling, men i deres Form, 
viste sig ogsaa ved Hvalfostrenes Hale, og Prof. E. havde derpaa udstrakt denne Under- 
sögelse til Fostrene i Almindelighed og overalt faaet samme Resultater. Navnligen er 
den Stilling, som Arme og Been have hos det menneskelige Foster, afhengig af deres 
ufuldkomment forbenede Bruskes Form. Vedbliver denne Form efter Forbeningens 
Fuldendelse, kaldes den ‘ved Födderne “Klumpfod”, der altsaa beroer paa en Feil i 
Uddannelsen, ikke paa en for stærk Virksomhed af Büiemusklerne. 
Paa fire Finhvalfostre, nemlig to af Vaagehvalen fra Bergen og to af den 
grönlandske Keporkak, har Prof. E. overbeviist sig om, at den mærkværdige Opdagelse 
af Geoffroy St. Hilaire, at Bardehvalerne i Fosterlivet have en Række Tender skjult i 
Kjeberne, ikke alene gjelder for B. myslicetus men ogsaa for Finhvalerne. Tændernes 
Antal er endog meget stort; de findes i begge Kjaber; de forreste ere mere lange og 
tynde, de bageste mere runde og nogle af dem dobbelte. Ved at sammenligne dem 
hos Fostre i forskjellig Alder lod sig endog eftervise, at de lidt efter lidt svinde fra 
deres Spidser af, medens de ligge i Kjæberne, altsaa neppe nogensinde komme til i 
Udbrud. 
