CXLVH 
“ 
af Lazarethfeberen og bragtes Döden ner. Imidlertid forefaldt Slaget ved Leipzig. 
Den fjendtlige Armee bemegtigede sig Lazarethet og Kosakkerne udplyndrede det al- 
deles. Da Jacobson omsider kom op fra Sygeleiet, eiede han intet uden det Linned, 
han der havde baaret, og en Frakke, som tilfældigviis havde undgaaet den plyndrende 
Fjendes Opmærksomhed. Til Lykke erfarede Professor Schwägrichen i Leipzig, der 
allerede tidligere havde skjenket Jacobson megen Opmærksomhed, denne hans Stilling 
Han forsynede ham med det Nödvendige og aabnede ham sit Huus under den paaföl- 
gende Reconvalescens. 
Snart viste sig en ny rig Leilighed for Jacobson til at studere det militaire 
Medicinalvæsen under de Allierede, og ved Prof. Schwågrichen bley han sat i Stand 
til at tage virksom Deel i Lægebehandlingen. Paa denne Tid modtog Schwägrichen 
Anmodning om at anbefale en Læge, der kunde stilles i Spidsen for Medicinalvæsenet 
i den engelsk-hanmoverske Legion. Blandt tre Læger, som Schwågrichen nævnte, var 
ogsaa Jacobson, og, da han var meget fordeelagtigen bekjendt for Stieglitz i Hannover, 
faldt Valget paa ham. I denne hæderlige Stilling forblev Jacobson til den snart paa- 
fålgende Fredsslutning, da han (1814) vendte tilbage til Kjöbenhavn, Aaret efter 
fik han Titlen af Professor, og fra Kiel creeredes han til Dr. med. & chirurgie 
honorarius. 
At han under sit Ophold i Hannover, paa en Tid den practiske Legevidenskab 
i saa höi Grad maatte beskjæftige bam, ikke glemte den Forskning i Theorien, hvorved 
hin faaer sit sande videnskabelige Verd, derpaa Jeverede Jacobson et smukt Exempel. 
Han forefandt i Hannover Hjertet af en Patient, dåd af den saakaldte Blaasyge, som 
opstaaer, naar Veneblodet ved en eller anden Feil i Karsystemets Dannelse meer eller 
mindre forhindres fra at strömme til Lungerne og saaledes unddrages Vexelskiftet med 
den ydre Luft. Jacobson fik Tilladelse til at undersöge Hjertet, og fandt i dette - 
Tilfelde at Feilen laae i en yderlig Sneverhed af Lungepulsaaren og et abnormt Ud- 
spring af den store Pulsaare (Aorta), men at Naturen til en vis Grad havde raadet 
Bod paa Feilen derved, at Lungernes Erneringskar (Arteria bronchiales) vare meget ud- 
videde, altsaa haade tilført Lungerne en langt större Blodmasse, end ellers 
er Tilfældet. Da den samtidige Lærer i Halle, Joh. Friedr. Meckel, havde yltret denne 
Udvei som et muligt Erstatningsmiddel for Naturen i Blaasygen, meddeelte Jacobson 
sin Jagttagelse i el Brev til denne berömte Anatom, (See Meckels Deutsches Archiv 
für die Physiologie 2. B. 1816). 
1817 offentliggjorde han en meget vigtig Bemærkning. Bestemmelsen af 
19* 
