CXLV II 
Brisselet (Thymus) hos de spæde Pattedyr kjendes ikke. I de Formodninger, man 
havde fremsat derom, spillede gjerne den Omstendighed en stor Rolle, at det hos de 
vintersovende Dyr skulde tiltage betydeligt henad Tiden, da de falde i Dvale, og alter 
vere stærkt indsvundet, naar de vaagne op deraf, Men Jacobson viste, at denne Paa- 
stand hidrörte fra en Forvexling mellem det virkelige Brissel og de store Fedtmasser, 
om hvilke alene hine Forandringer ved Vintersövnen kan siges at gjelde. (Meckels 
Archiv 3. Band 1817). — Det paafölgende Aar (1818) offentliggjorde Jacobson den 
tidligere omtalte Opdagelse af en hidtil upaaagtet Nerveforgrening indeni Orets Tromme- 
hule. Denne Opdagelse, der har faaet en stor Betydningsfuldhed i Nervesystemets 
Historie, meddeeltes i en Afhandling (Suppplementa ad otoiatriam) i det Kgl. medicinske 
Selskabs Skrifter (Nova acta Vol. 4; the Lancet 1827; fremdeles i Meckels Archiv 
1818; Repert. d’Anat. & de Physiol. Tome 2, 1826). Han forfulgte denne Opdagelse 
ikke synderlig vidt, og anede vel end ikke, at han ved den indledede en Rekke Under- 
sügelser i Nerveanatomien, der senere har beskjæftiget flere af de dygtigste Anatomer 
— deriblandt ogsaa dette Selskabs hederlige Medlem, Dr. Bendz. Nerveforgreningen 
förer ganske almindelig Navnet af den Jacobsonske Anastomose, og Hovedgrenen deri: 
den Jacobsonske Nerve. 
1 Aaret 1819 blev Jacobson Medlem af det Kgl. danske Videnskabernes Sel- 
skab. Han var i denne Tid og indtil 1822 iser sysselsat med to Rekker Under- 
sôgelser. — Den ene var af mere chemisk Natur, og bestod i at efterspore Urinaf- 
sondringen hos lavere Dyr og hos Fostrene. Han viste Urinsyrens Tilstedeværelse i 
Sneglenes saakaldte Kalksæk (Oversigt over det Kgl. danske Vidensk. Selsk. Forhandl. 
4818—19; Journal de physique 1820; Meckels Archiv 1820) og i Fuglefostrenes 
Allantois (Oversigt over Vidensk. Selsk. Forhdl. 1821—22; Meckels Archiv 1823). — 
Den anden var en Fortsættelse af den ovenfor meddeelte Undersügelse om Veneblodets 
særegne Forlöb hos Krybdyrene. Han opdagede nemlig, at et lignende Forhold finder 
Sted hos Fuglene og Fiskene, altsaa at det gjelder for de tre lavere Hvirveldyrclasser 
i Almindelighed. Hos alle disse Dyr gaaer Veneblodet fra Buglemmerne, Halen og 
Underlivsveggene ikke altsammen umiddelbart gjennem Huulaaren ‘til Hjertet, saaledes 
som Tilfældet er hos Pattedyrene, men for en stor Deel fürst — paa forskjellig Maade 
hos de forskjellige Dyr — til Nyrerne og Binyrerne, hos /Fuglene tildeels ogsaa til 
Leveren i Forening med den egentlige Portaare. I Nyrerne, Binyrerne og Leveren 
blive disse Vener altsaa tilférende Vener — ligesom Portaaren er det hos alle Hvirvel- 
dyr i Leveren — og fürst efterat Veneblodet har gaaet gjennem det fine Haarkarnet i 
