vort ha-n, hu-n, det, 0.s. v., hvilke i alle disse Sprog ere selvsamme Ord, ifölge de 
herskende Overgangslove); men da det nu er aabenbart, at disse Pronomina ikke ere 
komne af hinanden (og ikke af zod o.s. v. overhovedet han ikke af det), saa kunne de 
som Kjünsendelser heller ikke vere komne af hinanden. Endelig vil det ved Betragt- 
ningen af alle regelmæssige Tillegsord vise sig, at deres Hankjôn og Hunkjön ikke 
ere komne af deres Intetkjön (i Almindelighed er ikke engang dettes Endelse den herskende) : 
dyndoc, er ikke kommet af dy«or, hvilket efter Rask selv er den oprindelige Intet- - 
kjönsform, ligesaalidet som guter af gutes, gödr (og Hunkj. godu) af gott, eller vort 
god af godt. Det samme gjælder om alle de af Rask anförte Exempler, naar man kun 
vil betragte disse Ords oprindelige Former, ikke deres senere forvanskede Skikkelse; 
man vil ved dem alle, for saavidt deres Oprindelse kan efterspores, finde, at kun deres 
forvanskede Former give dem et saadant Udseende, at deres Hankjön synes ligefrem at 
vere kommet af deres Intetkjön: Ejef. weyadov og Fl. weyadoı, jf. isl. mikill, vise, 
at weyaç er en forvansket Form; i yagısıg for yaoueytg bestaaer Slutningen af en 
Rod (et Navneord), der som Alkjön gjenkjendes i lat. -ans, som Intetkjin i ens 
(ent-is), som Hunkjén i isl. önd, Aand, Væsen; til denne Rod er füiet de tre Kjöns- 
endelser; 0. s. fremdeles. Som Beviis herimod kan ei tjene, at der imellem Böjningen 
af Hankjüns- og Intetkjönsord hersker nogen Lighed (fuldstendig er den ingenlunde); 
thi et der naturligt, at begge de Kjôn, der udtrykke det Haarde, ligge hinanden nær- 
mere i sine Former end det, der betegner den blüdere Kvindelighed, uden at man der- 
for kan antage, at det ene skulde have sin Oprindelse af det andet. Tværtimod maa 
det ansees for naturligt, at den phantasirige Oldtid og den barnlige Menneskehed aller- 
først opfattede hele Naturen som levende, og first senere fandt Udtryk for det Livlése. 
Forf. betragtede idvrigt nogle andre Eiendommeligheder ved Rasks System. Disse Be- 
merkningers Hensigt var imidlertid ikke at meddele noget hidtil Ubekjendt, men kun 
at fornye Mindet om Rasks store Fortjenester af Sprogstudiet, og at udtale det Onske, 
at Resultaterne af hans Granskning maatte komme mere til Anvendelse i Skolen og i 
Livet, end hidtil har veret Tilfældet. 
