_CLXXUT 
Mödet den 26% April. 
D. H. Bendz meddeelte nogle Bemærkninger over Bygningen af Tænderne hos 
Pattedyrene, og foreviste flere dertil henhörende Præparater. Efterat Forfatteren korte- 
lig havde gjennemgaact de forskjellige Tandsubstantsers Bygning, gik han over til Be- 
skrivelsen af en hidtil kun lidet bekjendt Substants, der opstaaer ved en Forbening af 
Tandkimen. Det var fornemmelig Hvalrossens og Spermacethvalens Tænder, hvor denne 
Substants er stærkest udviklet, der havde været Gjenstand for Forfatterens Undersögel- 
ser, og hvoraf her meddeles Fölgende: 
Hos Hvalrossen danner den forbenede Tandkime en betydelig Deel saavel af 
Huggetenderne, som Kindtenderne, og udgjör Axen af den solide Afdeling af Tanden, 
hvis Spids den dog ikke naaer, med mindre Tanden er afstumpet ved Slidning. 1 Kind- 
tænderne fortsætter Forbeningen sig ind i Axen af Tandkimen, og danner en temmelig 
lang framragende Spids i Tandens Hule, naar Kimen paa en eller anden Maade er 
fjernet. I Huggetænderne, hvis Huler ere meget store ,- strække flere tætstaaende cy- 
lindriske Forlengelser sig ind i Kimen, der ere af samme Beskaffenhed x som 
den enkelte i Kindtænderne, For det blotte Oie bestaaer denne Substants af smaa 
rundagtige Legemer, der ere tæt forenede indbyrdes og give Massen et kornet Udseende. 
Den kunde maaskee paa Grund heraf passende benævnes den kornede Tandsubstants, 
Substantia granulata dentis. Den er gjennemskinnende, naar den slibes i tynde Plader, 
og man bemærker da, at de klare gruppeviis samlede Korn (,4‘—1* Gjennemsnit) 
ere forbundne med en hvid perlemoders-glindsende Substants, der har megen Lighed 
med den egentlige Tandsubstants, Substantia propria dentis, og gaaer paa flere Steder 
umiddelbart over 1 samme. Naar man undersöger den kornede Substants, ved Hjælp af 
det sammensatte Mikroskop, seer man at Kornene bestaaer af en stor Mengde rundag- 
tige Celler, hvis Begrendsning fra den dem forbindende klare Intercellulairsubstants ofte 
er meget utydelig. I Midten af hver Celle findes en mörkere Plet, der snart er rund- 
aglig, snart kantet, forgrenet, hvorved den faaer nogen Liighed med Beenkorn, fornem- 
nemmelig dem, der findes i Tændernes Cement. Ved paafaldende Lys er denne Plet 
hvid, og ved Anvendelse af fortyndet Saltsyre forsvinder den hvide Farve ligesom ved 
Beenkorn, hvorfor den nu maa ansees at hidröre fra et Depositum af Beenjord. I flere 
af disse hvide Pletter bemærkes et mindre rundt Legeme, som Forfatteren anseer for 
en Cellekjerne. Der er altsaa en Analogi i det Væsentlige imellem de beskrevne 
