CLXXIV 
Celler og egentlige Beenceller, nemlig en betydelig Fortykkelse af Cellehinden, hvorved 
Cellens Hule meget formindskes; et Spor til Forgrening af denne Hule; en Deposition 
af Beenjord i Hulen og dens Forgreninger; og endelig i flere Celler den tilbageblevne 
Cellekjærne. Forfatteren fandt ved mikrometriske Udmaalinger, at Diametren af: en Celle 
omtrent var —0,0007 Pariser Tomme, af Cellehulen —0,00035, af Cellekjærnen 
== 0,00045. Cellerne ere saaledes ordnede, at de danne concentriske Lag, der under- 
tiden ere mechanisk sprengte fra hinanden paa tyndt slebne Plader. De Celler, der 
danne Midten af Kornene indeholde ofte mere Beenjord, hvorved de samlede sees for 
det blotte Üie som en lille hvid Plet, omgivet af Kornenes halvgjennemsiglige con- ~ 
centriske Lag. 
Kornene ligge ligesom indsenkede i den ovenfor omtalte hvidagtige perlemo- 
, dersglindsende Masse. Betragtes denne sidste under det sammensatte Mikroskop, seer 
man, at den bestaaer af utallige fine jevnlöbende forgrenede Ror, der i det Væsentlige 
maa ansees for identiske med dem i den egentlige Tandsubstants. Dette godtgjöres 
endydermere derved, at de ofte fortsette sig umiddelbart over i samme. De adskille 
sig paa den anden Side fra Rérerne i den egentlige Tandsubstants ved deres uregel- 
mæssige Leie. I det Hele taget kan man sige, at de udstraale fra Omfanget af Kor- 
nene; men disses ubestemte Leie og Störrelse foraarsager, at Udstraalingen bliver me- 
get uordentlig, saa at det faaer Udseende under Mikroskopet paa en tyndt sleben Plade, 
som om Rörene slyngede sig uregelmæssigt imellem Kornene. De Forlængelser, som 
strække sig ind i Tændernes Hule, ere aldeles byggede paa samme Maade som den 
compakte kornede Substants, og opstaae ved en Sammensmeltning af særskilte utallige 
Forbeninger, der findes i Tandkimen. Udviklingen af disse særskilte Forbeninger har 
Forfatteren ikke hayt Leilighed til at forfölge i den friske Tandkime, hvorfor han ikke 
har kunnet iagttage Cellernes Metamorphose inden Beenjorden deponeres i samme; saa 
meget auseer han imidlertid for vist, at Tandkimens Celler underkastes en Forbrusk- 
ning, hvorved deres Hinder betydeligt fortykkes, Ved at udtrække de jordagtige Be- 
standdele af den kornede Tandsubstants ved Hjelp af Saltsyre, kan man let overbevise 
sig om, at en Brusk danner det organiske Grundlag for samme. De særskilte Forbe- 
ninger i Tandkimen ere i Begyndelsen meget smaae, af en rundagtig Form og voxe 
efterhaanden sammen til stérre uregelmæssige Grupper; disse forene sig til de ovenfor 
omtalte söileformige Forlængelser, der endelig lidt efter Jidt smelte sammen til den 
complette kornede Tandsubstants. Ved at slibe en tynd Plade af en særskilt Forbening 
bemerkes under Mikroskopet, at Kornene allerede her ere forbundne ved den med den 
