_CLXXXV_ 
terne), i Hovedsagen indrettet efter den Form, som Ägypter, Græker, Perser, Inder 
o. fl. fordum fulgte, og som endnu fülges af de tvende sidstnævnte Folks Efterkommere. 
Denne Kalender nedstammede nærmest fra det gamle Skandinavien (hvor enkelte af 
Maanedernes ældste Navne endnu bruges). I nyere Tider veed man ikke at noget 
Folk i Europa, med Undtagelse af Islanderne, har fulgt en saadan Aarsudregning; kun 
blev en meget lignende, som en Efterligning af den Græsk-Ægyptiske, indfört i Franke- 
tig i Revolutionstiden, men blev, efter faa Aars Forlöb, fuldkommen afskaffet. De he- 
denske Nordboere inddeelte dog ikke Aaret i Dekader, men i Uger (vikur, i Enkeltt. 
vika). Ugens 6 fürste Dage bleve af dem, ligesom af de fleste andre Europæere, saa- 
velsom og af Inderne, helligede Sol, Maane og visse Guddomme, af hvilke 4 af de 
sidstnævte og de saakaldte romanske Folk nærmest kaldtes efter Planeterne, hvis indiske 
Navne mere lignede de skandinaviske end de romerske eller græske. Formodentlig har 
ogsaa Löverdagen fordum i vort Norden baaret et lignende Navn, Ved de kristne 
Geistliges Iver bleve disse hedenske Navne for Ugedagene afskaffede i Island, henved 
1107, men i de tre nordiske Riger har man beholdt dem alle, næsten uforandrede, 
lige til vore Dage. Vel lykkedes det Klerkerne at indfåre i Island den romersk-juli- 
anske Kalender, med de til den füiede katholske Hüitider, Helgendage, Helligaftener, 
Fastetider o. s. v., med Hensyn til alt det som angik Gudsdyrkelsen og dens Skikke 
— men derimod kunde de ikke rokke den af Fristaten lovbestemte (paa ethvert Al- 
thing for næste Aar hüitidelig forkyndte) Kalender, som nöie skulde fölges i alle verds- 
lige Anliggender. En af dens Regler, lige modsat de kanoniske, löd saaledes: ,,Dagen 
skal, i al (indenlandsk) Aarsudregning antages at komme för end Natten," 
Fra umindelige Tider af have Nordboerne inddeelt Horizonten i 8 lige Afde- 
linger. En Verdenskant kaldtes af dem tt eller Att (endnu i Norge tt, paa Fær- 
öerne Aft) svarende til det gamle tydske Eht, Lit af samme Betydning. Deres ældste 
islandske Navne synes især at vere opkomne i det vestlige Norge, hvor de bedst kunde 
passe, samt hvor de og, ligesaavel som paa Færüerne, endnu bruges af Almuen; de 
ere nemlig blevne indförte til Island og Ferd af de ældste norske Kolonister. Ost, 
Syd, Vest og Nord svare til de almindelige Benævnelser; derimod betyder Landnordr 
(Landnord) i ovennævnte Dialekter NO, Landsudr (Landsyd o, s. v.) SO, Utsudr (Ud- 
syd, Havsyd) SV og Utnordr (Udnord, Havnord) NV. De gamle Skandinaver antoge, 
at Solen gjennemlöb enhver af disse 8 Afdelinger (Austrätt, Ostkanten o. s. v.) i 3 
Timer; dette Tidslöb kaldtes Eikt, Eykt, Oikt, hvoraf endnu det norske og feröiske 
Ökt, Ogt, der har den selvsamme Betydning. Levninger af dette Ords gamle Brug 
Xi. 24 
