CLXXXVUL 
Naar Skandinaverne fordum vare paa Sleder, hvor de ikke kjendte 
de saakaldte Dagsmerker, rettede de sig blot efter Himmelkanterne og sögle 
endog at erfare Stedets Beliggenhed (eller Himmelegn) ved at legge Mærke 
lil den Skygge, som visse Gjenstande kastede, da Solen ved Middag stod 
lige i Syd. 
2) Af visse Stjerners tilsyneladende daglige Gang udredgnede Nordboerne fordum 
Nattens Timer. Islenderne gjöre det endnu og rette sig især, paa ethvert be- 
boet Sted, efter Syvstjernens Stilling, enten i en vis Verdenskant, eller over 
de sædvanlige, ellers for Solens Löb om Dagen brugelige Dagsmerker. 
3) Nattens Timer have Nordboerne forhen ogsaa udfundet af Maanens Gang og 
Stillinger, naar den sees paa Himmelen, (f. Ex. paa Island): Naar den 41 
Netter gamle Maane sees i Havsyd (S. V.) er det Dögnets A4de Stund eller 
Kl. 12 e, M. Endnu kunne kyndige Islændere udregne enhver Maanes Alder 
paa deres Fingre efter det saakaldte Fingrarim’s eller Daktylismens Regler. 
4) Dagens og Nattens Stunder have Nordboerne og fordum (forsaavidt de boede 
ved Sökanten) kunnet udregne efter Havets periodiske Forandringer, kaldede 
Ebbe og Flod; deri have Islenderne endnu en overordentlig Ferdighed. Disse 
Flodendringer staae som bekjendt i nöie Forbindelse med Maanens Qvarteer- 
skifter, iser Ny- og Fuldmaane, saa at begge de sidstanförte Maader at ud- 
regne Tiden paa derved maaite komme i en temmelig nöie Forbindelse. 
Det ældste Islandske, paa vedtagne Dagstider og Dagsmærker grundede, Eikte- 
system forandredes efterhaanden i Island og Norge, efter Kristendommens Indfårelse, 
paa forskjellige Maader, især med Hensyn til Dagens antagne Begyndelse samt Benæv- 
nelsen af visse Dagstider, hvilke de katholske Geistlige forandrede og forflyttede efter 
deres egne saakaldte tidir (Tider), Messetider, horæ canonicæ, saa at Tidspunktet Dag- 
mål f. Ex. forflyttedes fra Kl. 7% til Kl. 9 f. M. (tilligemed hele Stundens Begyndelse) 
o.s. ¥. Herved forvirredes den gamle Dagsudregning meget for mange, indtil den höi- 
lærde Laugmand Paul Vidalin (Arne Magnussens mangeaarige Ven og Medarbeider) for 
mere end 400 Aar siden, i forskjellige endnu ikke udgivne Afhandlinger atter viiste 
den gamle Etmaalsregnings rigtige Sammenhæng, De fremkaldte et heftigt Modskrift 
af Biskop Jolin Arnason, til Forsvar for den nyere katholske Dögnsudregning, hvilken 
han dog antog for at være bleven brugt i Norden fra umindelige Tider. Det har op- 
levet 3 trykte Udgaver (den sidste af 1838), hvorfor det af mange i Island nu ansees 
for at være vel grundet, endskjöndt Biskop Finn Johnson for længst (1780) har udgivet en 
. 
