CCXIII 
det vil sige spaltes i to Grene. Dette er imod Reglen for den normale Organisme, i 
hvilken al Sammenblanding af Sandsning og Bevegelse er forhindret; men det ligger 
ganske i Fordoblingens Natur, ved hvilken netop en saadan Sammenblanding vides at 
finde Sted, ligesom den finder Sted for de to Üine. At de to Grene af det spaltede 
Nervegrundrör ikke forlébe efter Symmetriens Lov, strider imod den almindelig gjel- 
dende Regel for den normale Organisme, men stemmer fuldkomment med den for 
Dobbeltformerne herskende Lov. 
Hvad her er anfört til Forklaring af Nethindernes Harmonie, gjelder med 
samme Ret for Oienmusklernes. Den paafaldende Samtidighed i Sammentrekningen af 
de (ikke symmetrisk, men) harmonisk stillede (om dette Udtryk tér bruges) Muskler 
forklares fuldkomment efter Dobbeltformernes Regler, og kan kun forklares efter dem. 
Men ved at anvende denne Forklaring paa Oienmusklernes Bevegelsesnerver, 
vise sig overordentlige Vanskeligheder i dens Gjennemförelse fra Anatomiens Side. 
Allerede ved Nethinderne ere de to harmoniske Dele (den indvendige Halv- 
deel i det ene og den udvendige i det andet Oie) ikke ganske eensdannede. Ved 
Öienmusklerne treder en bestemt Ulighed op mellem de harmoniske Dele — og denne 
Ulighed gjelder fornemmelig for selve deres Nerver. Den indre lige Muskel f. Ex. 
staaer i Harmonie med den ydre lige i det andet Oie, og dog har hiin en Green af tredie 
Nervepar, denne derimod af det sjette Par. Man maatte altsaa, for at gjennemfüre 
Forklaringen antage, at i det indre af Mellemhjernen (Mesencephalon) eller dybere i 
Rygmarven fandt en fuldkommen Sammensmeltning Sted mellem den ene Green af tredie 
Par til det ene Oie og det sjette Par til det andet Öle. En lignende Sammensmelt- 
ning maatle antages at finde Sted mellem det tredie Nervepars Green til den nedre 
skraa Muskel i det ene Oie og det fjerde Nervepar i det andet. 
Sammensmeltningen maatte ligesom ved Seenerverne finde Sted mellem selve 
Nervernes Grundrér, og den er her ikke mere usandsynlig end hist. At i Hjernens 
og Rygmarvens Indre finder en saa uudfoldelig Forvikling Sted af Nervernes Grundror, 
at en Forbindelse lig den formodede mellem forskjellige Nervepar nok kunde autages 
at hestaae, maa ligeledes indrömmes. 
Dog maa det paa den anden Side indrömmes, at disse Vanskeligheder, som 
Anatomien lægger Forklaringen i Veien, især ved Oienmusklerne, ere meget væsentlige, 
og at det maa henstilles til en ny Periode i Videnskaben, hvorvidt de ville kunne hæves. 
1 hvert Fald synes det at maatte staae fast, at de to Oines hôist paafaldende 
Harmonie i Strid med Symmetrien maa hente sin Forklaring fra Udviklingshistorien, 
