CCXIX 
Gange bestandigen gaae fra den ene Begrændsuingsilade til den anden, hvorved de til- 
lige vise en stor Parallelismus.” 
»2) Andre Linier udfylde derimod med deres Længde ikke den hele Trap- 
gangs Brede. De ere afbrudte nær ved Randen, og paa et Par Steder, hvor man har 
kunnet undersüge dem ndiere, finder man, at de ikke gaae ned i den dybere liggende 
Masse. Disse Linier ere upaatvivlelig et Konstproduct, sandsynligviis Runer. Det, 
som endnu mere bekræfter denne Mening er, at disse sidste Linier undertiden ende 
med en lille Trekant, saaledes som vi danne den ved et F, en Form, der ikke vel 
kan tænkes under disse Forhold frembragt ved Naturen, Endelig bekræftes den Me- 
ning, at disse Linier ere Konstproducter, ogsaa derved, at de paa et Sted meget tyde- 
lig gaae over i Graniten. Da Trap og Granit ere meget forskjellige Steenarter, og 
her skarpt adskilte, saa er det ikke vel tænkeligt, at Revner i Trappen skulde fort- 
sætte sig ind i Graniten, noget, som jeg, «Forchhammer, heller aldrig har iagttaget. 
Naar nu enkelte Linier, som ved Runamo er Tilfeldet, fra Trappen virkelig fortsattes 
ind i Graniten, saa maa dette vere en Konstvirkning, og man kan formode, at de skylde 
en ubehændig og uövet Konstner deres Oprindelse. Jeg, Forchhammer, maa derfor 
ogsaa for mit Vedkommende ansee det for afgjort, at en Deel af de Linier, der findes 
paa den saakaldte Slange i Runamo, ere konstige. Ogsaa af de naturlige Revner ere 
flere tydeligen benyltede til lignende Tegn. Man erkjender dette ved de kileformige 
Fordybninger, som de vise paa flere Steder.” 
„Efterat jeg, Forchhammer, saaledes havde overbeviist mig om, at der fore- 
kommer konstige udhugne Streger paa Trapgangen ved Runamo, bleve vi enige om 
den Maade, hvorpaa vi vilde lade Monumentet aftegne, og da Mineralogen og Geogno- 
sten i dette Tilfælde maatte have en afgjürende Stemme, blev det vedtaget, al jeg, 
Forchhammer, ene skulde bestemme, hvilke Linier der maatte antages at være indhugne 
‚af Menneskehaand, og hvilke der maatte forudsættes at skylde Naturen deres Oprindelse. 
Fremgangsmaaden var nu félgende:” 
„Enhver enkelt Linie blev undersögt, og de Linier, som jeg ansaae for ind- 
hugne, efterskrevne med Krid. Derpaa tegnede Hr. Christensen, som havde ledsaget 
os, först de saaledes udmærkede Linier med sterke Streger, og siden de andre, som 
jeg ansaae for Revner, med fine Linier. Den fölgende Dag sammenlignede alle Com- 
milleens Medlemmer Tegningen med de naturlige Forhold.” 
Saaledes er een Tegning fremkommen, som vi gjengive med to Kobbertavler, 
hvoraf den ene viser alle konstige Linier (Runer?) med sterk Sverte, medens alle 
25 * 
