CCXXV 
Tegninger, kan man see af de Linier, som i deres Form nærme sig et D Nr. 22—23, 
der findes fuldstændige saavel paa Commissionens som paa Worsaaes Tegning, men 
som paa Worsaacs Gipsafstübning ere næsten ukjendelige. 
Men, vil Læseren maaskee indvende, Hr. Worsaae har ikke talt om denne 
Hovedtegning, men om den anden, der skal vere et Portrait af Runamo. Derpaa sva- 
rer jeg, at Hr. Worsaae har meent den Afbildning, hvorpaa ikkun de kunstige Linier 
ere gjengivne, omendskjöndt han har ladet den anden aftegne i sin Bog, Dette frem- 
gaaer ganske klart af hans Ord: ,,da jeg saaledes af de ovenanförte Grunde havde for- 
„visset mig om, at den ældre Afbildning af Runamo Trapgang var aldeles upaalidelig 
„og ufuldstændig, kunde jeg naturligviis heller ikke nære den allermindste Tvivl om, 
„at F. Magnusens hele Lesning og Fortolkning af Indskriften, der var grundet paa 
„Afbildningen, ligeledes maatte vere fuldkommen urigtig.‘* Etatsraad F. Magnusen har 
ved sin Fortolkning ikkun brugt Hovedtegningen, der indeholder ikkun de for kunstig 
anseete Linier; ikkun ved denne Tegning har han sat Tallene paa den med Beretnin- 
gen fölgende Kobbertavle. Her har Hr. Worsaae i sin Iver for at faae Tegningen og 
dermed Fortolkningen dömt, omtalt begge Tegninger under eet, og overfürt de Bebrei- 
delser, der muligen kunde tr&ffe den sidste, af os som en mindre vesentlig Sag be- 
‘ handlede, Tegning, paa den forste. 
Denne sidste Tegning bliver af Commissionen i sin Beretning med et maaskee 
mindre heldigt Udtryk kaldet Portrait af Runamo. Den er mangelfuld, men ogsaa ved 
Portraiter forsöger Kunstneren neppe at gjengive enhver Enkelthed, naar han kun frem- 
stiller det Characteristiske og Vigtige. Hvor slet Portraiterne blive, naar man ikke 
skjelner imellem det Vesentlige og Uvæsentlige, seer man bedst ved Daguerrotyperne, 
Jeg skal alligevel nu forklare, hvorledes det forholder sig med denne Tegning, hvoraf 
Leseren vil see, at den Feil, som er her begaaet, ikkun ligger i Udtrykket, og ikke 
har havt den ringeste Indflydelse paa F. Magnusens Udtydning af Tegnene. Efter at 
de for kunstig ansete Linier vare indtegnede, begyndte Hr. Christensen at tegne de an- 
dre Linier; men Umuligheden af at tegne alle Revner og Sprekker blev snart indly- 
sende, man udelod derfor de Linier, om hvis Natur som Sprækker der ikke var Tvivl, 
og opförte ikkun dem, der muligen kunde forvexles med de kunstige Linier. Hvor 
vanskeligt det er at give en rigtig Tegning af alle Linier paa Runamo, kan man lere 
af Hr. Worsaae: ,,Kun maa jeg atter bemerke, at sely denne Tegning giver en ufuld- 
stendig Forestilling om Runamo; det vilde vere forgjeves at söge at opdage og af- 
tegne alle de fine Revner, hvoraf Gangen er giennemskaaret.“ 
XI. 29 
