CCXXVIT_ 
ß ! 
Afbildning) i sædvanligst Retning, fra Venstre til Höire, indtil jeg paa engang, ved at 
begynde fra Höire (hvilket adskillige gamle Runeindskrifter fordre) troede at kunne læse 
tre tydelige Ord i det oldnordiske (fordum i Island kaldet det danske) Sprog, og Re- 
sten, mestendeels læst efter Binderunernes Regler, forekom mig da ligeledes som kjende-, 
lige Ord i samme Tungemaal. Jeg nedskrev disse efterhaanden i den korte Tid af et 
Par Timer, og mærkede da snart at det optegnede for det meste (nemlig med Undta- 
gelse af hine tre förste og adskillige efter disse fülgende Ord) syntes at udgjöre alli- 
tererede Vers i det ældste skandinaviske Versemaal. Af Begyndelsen (m. m.) troede 
jeg at kunne slutte, at de formeentlige Vers vare fra Braavallakrigens Periode, efter 
Sagnforskere som P. E, Müller, Werlauff og N. M. Petersen, henved Aar 735 e. Chr., 
altsaa et Par Hundrede Aar efter at man i Sydlandene kjendte Nordboernes saakaldte 
barbariske Runer, der pleiede at skrives eller males paa Trætavler. Mit Dechiflre- 
ringsforsüg meddeelte jeg strax den af Saxo og Sagaliteraturen höifortjente P. E, Müller, 
som billigede det i‘Hovedsagen ganske (I. c. S.. 49—50). ” 
Grundene for min paleographiske Udvikling af enhver Charakteer iser har jeg 
sögt at oplyse ved Figurer i den ovenmeldte Afhandlings 4de Afdeling og i den 5te 
selve Ordene, udtrykte ved sædvanlige Runer, hvorved jeg tillige viste, at de alle syn- 
tes at tilhåre det danske Sprog, saavel det som brugtes i Danmark i Middelalderen, 
som det der endnu bruges her, endskjöndt de naturligviis, som mange andre af Old- 
sprogets Ord, tildeels efterhaanden have undergaaet visse til sin Tids Sprogbrug pas- 
sende Forandringer, At alt dette skulde kunne udledes af naturlige Klipperevner fore- 
kom mig vistnok aldeles utroligt. 
Jeg omhandlede ellers (i 2den Afdeling) de hive Charakterer lignende Binde- 
runers Beskaffenhed, saaledes som de forhen have været brugelige (lildeels som saa- 
kaldte Trolddoms- éller Besværgelses-Runer) i Danmark, Sverrig, Norge, Island, Grön- 
land og paa Ferdéerne, altsaa i det hele skandinaviske Norden, ja endog uden for samme. 
Ved de hertil hörende Forskningers Resultater bestyrkedes jeg mere og mere i mine 
Meninger om Runamoindskriftens Ægthed og dens af mig formeentlig udfundne Hoved- 
indholds Rigtighed. ikke desmindre maatte Binderunernes Sammensætningsmaade holde 
‘mig fra at anlage min Fortolkning for ufeilbar og derfor gav jeg min Afhandling om 
det hele Æmne fölgende Titel: Forsøg til Runamo-Indskriftens palædgraphiske Udvik- 
ling og Forklaring, med tilfüiede Undersøgelser over de den vedkommende Oldsagn, de 
skandinaviske Runers ældste Hovedarter og Runernes gamle Brug blandt flere europei- 
ske Folk Ved denne Afhandlings Udarbeidelse erfarede jeg, at mange ubekjendte eller 
29% 
