CCXXX 
Steentryk paa den 5te Tavle, men ved at sammenligne denne med Gibsafstébningen, 
vil man finde en höist uventet Forskjel. 
Saavel af Oldgrandskere som af Mineraloger har jeg hört det yttres, at de 
förste Gibsafstöbninger i en saadan Stirrelse og fra saadanne Originaler som de her- 
omhandlede, lettelig kunne mislykkes af forskjellige Aarsager, f. Ex. at noget af Gib- 
sen kan komme til at klebe ved Furer eller Linier paa den Gjenstand, hvoraf Afstöb- 
ningen tages, at Gibsen, iser medens den er vaad eller fugtig, let er udsat for Beska- 
digelse ved tilfældigt Tryk, som naar den flyttes langt bort, er uforsigtig indpakket o.s.v.: 
hvorvidt dette er rigtigt, maa sagkyndige Bedémmere afgjöre. Derpaa kunde jeg dog 
ikke andet end tænke, ved at sammenligne Figuren 23 paa Worsaaes 2den Tavle, med 
hans dertil svarende Gibsafstöbning. Paa Steentrykket sees denne Figur som en lidet 
i det excentriske faldende Oval, der i Midten er gjennemskaaret af en Streg eller Linie 
som gaaer opad og udenfor hine Omgivelser. Paa Christensens Afbildning findes den 
samme Figur, hvor dog Ovalen har en mere aflang Form, og paa denne selvsamme 
Maade havde jeg i en Hast afridset den paa det ovenmeldte Blad, fordi jeg fandt, at 
den saae ud som et E i Runer, der tit har den samme eller en meget lignende Skik- 
kelse. Ved at sammenligne den lithographerede Figur med Gibsafståbningen kunde jeg 
ikke gjenfinde den ene Halvdeel af Ovalen, -om hvilken jeg saaledes maa formode, at 
den, i den fårste Gibsafståbning, maa ved et eller andet tilfældigt Tryk være bleven 
udslettet eller beskadiget. 
End et vigtigt Punkt maa jeg beråre. Hr. Worsaae skriver (S. 24): „Den 
„Indvending ligger imidlertid meget nær, at Figurerne i Trapgangen paa Runamo kunne 
»Være forvittrede i de ti —‘* (skal, som paa flere Steder i Bogen være elleve) — 
.Aar, der ere forlöbne, siden Videnskabernes Selskabs Comitee var paa Stedet, og der- 
»ved forandrede i den Grad, at de nu næsten ikke mere ere til at gjenkjende. Jeg 
„indrömmer gjerne, at de muligen ere forvittrede noget, og at desuden enkelte af dem 
„kunne være blevne beskadigede ved forskjellige Leiligheder‘* (0. s. v.) Om Forvit- 
tringen har Prof. Forchhammer udtalt sig, men at Beskadigelserne ikke ere faa, troer 
jeg ved Betragtningen af de nye Tegninger at kunne anlage. Til Runamo haves, saa- 
vidt jeg veed, ingen Udsigt fra nogen menneskelig Vaaning; desuden mangler selve 
Stedet al Hegn, Opsyn og Beskyttelse. Der kan altsaa meget været gaaet for sig i 
hiin Mellemtid, som er os (og mulig de fleste andre) ubekjendt. Siden 1833 eller 
1834 er Runamo vistnok blevet beségt af mange Reisende, og enkelte af dem vides at 
have hugget eller skaaret i Klippen for videnskabelige Undersögelsers Skyld. Derhos 
ét tons 
