CEXXXVH 
ninger om Klippens Naturbeskaffenhed og Forklaringer over Figurer eller Revner, som 
forefindes i denne Klippes i Graniten leirede Trapgang, er bleven Gienstand for flere, 
saavel af Naturkyndige, som af Antiquarer yttrede Tvivismaal; ligesom nyligen for et 
eget archæologisk-kritisk Skrift af Hr. Cand, J. J. A. Worsaae, som Fölge af denne 
Forfatters nye Local-Undersögelse og Aftegninger: har det ei kunnet vere anderledes, 
end al man oftere udenfor Selskabet, ligesom ved en og anden Leilighed, hvor denne 
Sag kom paa Bane i Selskabet, eller til Omtale blandt enkelte af dets Medlemmer, har 
yltret sig angaaende min Deeltagelse i bemeldte Commission, enten som om jeg ogsaa 
maatte vere deelagtig i dens Arbeide, og sammes publicerede Resultater; eller som om der 
i al Fald maatte paaligge mig nogen Andeel i disses Bestyrkning eller Forsvar, ved at 
slutte mig til de af Commissionens üvrige Medlemmer yttrede Meninger om Runamo. 
Hertil kunde ogsaa nogen Grund söges i, at jeg har underskrevet Commissionens, den 
A6de Nov. 1833 til Selskabet afgivne Beretning om dette Foretagendes Udfürelse, og 
maatte saaledes forudsættes at have en eller anden Deel i denne Beretning. Denne 
Deel strekker sig imidlertid ikke videre, end at jeg i sin Tid har skrevet Beretningens 
förste Afdeling”), der’ paa en Maade indeholder en kort Udsigt over Runamos ældste 
Historie fra de tidligste skriftlige Spor til Bekiendtskab med Stedet; og en ligesaa kort 
Beretning om Udförelsen af det Commissionen af Selskabet paalagte Hverv, indtil det 
Punkt, hvor de tvende Medlemmers Yttringer, hvis Mening og Dom over de forefundne 
Figurer eller Klipperevner maatte vere afgiörende for Undersögelsens Resultat, tage 
deres Begyndelse. Man vil ved at gjennemlöbe disse faa Sider, som mine Hrr. Col- 
leger i Commissionen overlode til mig at udkaste, ikke finde nogen Yttring, der inde- 
holder en bestemt Mening om Figurerne i Trapleiet maalte antages at vere indhugne, 
eller antages for naturlige Runer; og at her ingensteds gaaes videre, end til en Be- 
mærkning, som den p. 36 yttrede: at vi, efter först at have taget et andet Trapleie 
i Klippen, Maklamo kaldet, i Oiesyn, og derfra begav os til Runamo, ,,ved at sammen- 
ligne Total-Indtrykket af begge Steders Figurer paa Klippen maalte vere enige om, at 
det med Runeskrift bekiendte Öie lettere maatte falde paa at antage en saadan Skrift 
i Figurerne paa det sidstnævnte Sted, end ved Maklamo.” Det er först i Beretningens 
Slutningslinier p. 41, hvor en saadan Mening, „at de ved Runamo indhugne ældgamle 
Charakterer ere Runer” o.s.v. med Bestemthed yttres nemlig af det Medlem af Com- 
*) Videnskabernes Selskabs historiske og philosophiske Afhandl. VI. Deel. Kbhvn. 1810, 
p. 29—36, 
