CCXXXIX 
pens Naturbeskaffenhed, hvorved hans allerede forud yttrede Formodning om, at en Trap- 
gang der var leiret i en anden Steenart, fuldstændigt bekræftedes, tillige uimodsigelig 
afgiort: at om der endog blandt de Streger eller Fordybninger, som fandtes i det smalle 
bugtede Trapleie, der saa lenge har veret betragtet som Monument, vare endeel ind- 
hugne, saa vare disse dog, efter vor ærede sagkyndige Collegas Dom, blandede med 
naturlige Sprekker i Trap-Leiet. Den herved forégede Vanskelighed ved, fürend Læs- 
ningen, at afgiöre, hvad der skulde ansees for de konstige eller indhugne Figurer, naar 
disse vare blandede med ganske lignende naturlige Ridser, blev let indlysende for mig; 
men da jeg ligesaa lidt turde tilegne mig nogen Stemme i mineralogiske eller geog- 
nostiske Opgaver, som i runologiske, kunde jeg ikke andet end berolige mig ved, at 
begge mine ærede Colleger og Venner, hver fra sin Side, de meest competente Vold- 
giftsmænd, ved den nåiagtige detaillerede Undersögelse af hver enkelt Figur eller Sprække 
i Trapgangen, og ved den derpaa fuldfårte Aftegning af samme. der underkastedes om- 
byggelig Revison, maatte vere i Stand til at udrelte Alt hvad der lod sig giöre, for at 
“bringe Vished i hiin vanskelige og mislige Sag. Det eneste, jeg allerede den Tid 
savnede ved den locale Undersögelse, og hvorom jeg ogsaa mundtlig yttrede mig, var 
et Forsåg paa at anbringe et Fac-Simile af hele Trapleiet med dets Figurer og Spræk- 
ker. Et. saadant Foretagende havde ogsaa været paatænkt, men de medtagne Midler 
(hvorved der dog ikke var tænkt paa nogen Afstöbning, hvis ganske tilfredsstillende An- 
vendelse ogsaa endnu forekommer mig tvivlsom) fandtes utilstrækkelige; og det blev 
saaledes opgivet. Da iövrigt Hr. Etatsraad Magnusen allerede der paa Stedet, efler at 
hiin nöilaglige Undersôgelse var skeet, erklærede, at kun enkelte, usammenhængende 
Runer lode sig udbringe af Stenens Figurer (hvilke Runer han, uafhængigt af Tegningen, 
bragte paa Papir), blev jeg, ogsaa efterat Undersågelsen var foretaget, i det Hele tem- 
melig ligegyldig ved videre Oplysning om Runamo; da man dog, som jeg indsaae, i 
alt Fald ikke vilde komme videre, end tilforn. Flere ældre Runelæsere havde nemlig 
troet, paa Klippen at kunne læse enkelte Runer; saaledes ogsaa nu. 
Om den sildigere, af min ærede Collega, Hr, Etatsraad Magnussen, udgivne 
Læsning og Forklaring om Runamo-Klippens Figurer, har jeg intet videre at yttre, end 
at det, allerede fra det förste Oieblik da jeg erfarede Fortolkningens Art og Indhold, 
var mig umueligt at tænke mig Sandsynligheden af, at en saadan Indskrift, i en Form, 
der ellers ikke forekommer pra nogen eneste Runesteen, skulde være indhugget som 
monumental Skrift paa en liggende Klippe, hvorover "desuden fra Arilds Tid har gaaet 
en Herredsvei eller Skovvej. Det var, som bekiendt, Runestenens almindelige Charak- 
