dens guaranitiske Navn A-gua-ra, af hvilket aabenbart den brasilianske 
Benevnelse ,,Guara” ikkun er en Modification, Tillegsordet guazu (den 
store), hvormed den i Paraguay betegnes til Adskillelse fra den mindre 
Aguara-chay (Canis Azaræ), er i Brasilien gaaet af Brug, da ingen For- 
vexling her kan finde Sted ved Mangelen af den sidste Beiævnelse. De 
portugisiske Indvandrede overförte paa den, paa Grund af dens Störrelse, 
Navnet Lobo (Ulven), hvilken Benævnelse for Tiden bruges aldeles ifleng 
med det indiandke Navn Guard. 
Guaraen forfölges vel egentligen ei af Brasilianerne, hvilke dog 
ei lade nogen Leilighed gaae forbi, hvor de tilfældigviis træffe paa den 
til at dræbe den, deels i Overeensstemmelse med deres almindelige Ud- 
ryddelsessystem af alle stérre vildtlevende Pattedyrarter, deels for at be- 
nytte dens Skind, der afgiver fortræffelige Saddeldækkener, samt dens 
Hugtender, der bæres som formeentlig virksomme Amuleter imod Slan- 
gebid. 
… Jeg kan ikke slutte dette Dyrs Naturhistorie uden at omtale et 
Factum, der er bleven mig berettet af sagkyndige Jegere, som grundet 
paa egne Erfaringer, nemlig at Guaraen i tam Tilstand parrer sig med 
Huushunden, og at ved denne Krydsning fremkomme Bastarder, der 
vel ere fortrinlige Jagdhunde, men dog af Brasilianerne skattes ringe i 
denne Egenskab, paa Grund af at de mangle Evnen at kunne gjöe, og 
fülgelig Jegeren sættes ud af Stand til at erfare naar og hvor de have 
opjaget noget Vildt. Hvo tænker ikke herved paa de stumme Hunde, 
som ved Erobringen af Amerika paa flere Steder forefandtes hos Ind- 
vaanerne? Imidlertid tilstaaer jeg, at jeg ei kan undertrykke min Tvivl 
om Rigtigheden af dette Factum paa Grund af den ei ubetydelige Afstand, 
hvori disse to Dyr befinde sig fra hinanden i de væsentligere Punkter af 
deres Organisation, Tvivl, som kun egne umiddelbare Iagttagelser, eller 
aldeles upaatvivlelige Erfaringer af fordomsfrie Mænd kunne hæve. 
