__ 48 
Tugt, end vore Jagthunde, og Vildtet, de have opjaget, fortære de paa 
Stedet, naar Jegeren ikke itide kommer til. Ved Hjemkomsten tilfalder 
dem Indvoldene og selv endeel af Kjödet. Som en Folge af denne mindre 
Tugt, gaae de ofte paa egen Haand i Skoven at jage, ved hvilken Lei- 
lighed en og anden bliver et Offer for de omkringtrækkende Flokke af Vild- 
sviin. Ogsaa have Jægere forsikkret mig, at Hunde, der ere blevne vante til 
at jage Tiu'en (Lacerta Teguixin L), letteligen forgribe sig ogsaa paa 
Slanger, og slige Hunde ansee de for fortabte, da de uundgaaeligen 
blive et Offer for de giftige Arter af denne Familie. 
De almindeligste jagtbare Dyr i Brasilien ere: Antaen, Hjortene 
og Navlesvinene, og enhver Jagthund maa jage disse Dyr. En noget 
forskjellig Jagtmethode fordrer Pacaen, og fölgelig egne dertil afrettede 
Hunde, der kaldes Paqueiros. Meget faa Hunde jage Unzerne (Felis 
concolor og Onca, caes onceiras) saavelsom Guaraen; særdeles skattede 
ere derfor de Hunde, der jage alt Vildt unden Undtagelse. ‘Til Jagten 
af Agerhöns og Vagtler (Rhynchotus rufescens og Notbura maculata) 
bruges en egen Race af Hunde, der er aldeles den samme som vor 
Hönsehund, og dette er den eneste rene Hunderace man træffer i Brasilien. 
Af endnu mere blandet Udspring ere de Hunde, der opfödes til 
Gaardhunde, störstedelen Blandinger af Slagterhunden, Bulbideren, og 
slette Racer af Jagthunde. De have hverken det Mod eller den 'Troskab, 
der udmærke den europæiske Hund, men gjöre destomere Larm, og blive 
saameget farligere som de ikkun angribe ved lumsk Overfald bagfra. 
Den almindelige Næring, hvormed Brasilianeren opföder sine 
Hunde er en Grid af Maismeel, kogt i Vand, her Angu kaldet; men de 
fleste Hunde vide desuden udenom at forskaffe sig animalsk Rost. Saa- 
ledes er det alt ovenfor bemærket, at Jagthundene i deres Fritid gaae 
paa egen Haand om i Skoven og jage, men et almindeligt Træk for alle 
Hundene i Brasilien er, deels om Dagen, men iser om Natten at gaae 
omkring paa Opsögning af Aadsler. 
