52 
fra Guaraen. Hugtenderne, der hos denne sidste ere tynde, ere hos hiin 
overordentlig tykke. De torodede Spidstender i Overkjeven afvige fra 
Guaraens derved, at de paa den bageste Rand have en sterkt udtrykt 
Tak, hvilken mangler hos denne sidste. Hos Hunden og Ulven ere disse 
Tender lavere og bagtil forsynede med en lang totakket A fsats. 
Rovtanden i Overkjæven udmærker sig fra Guaraens for det förste 
ved sin langt betydeligere Störrelse, idet den er 0,028, medens Guaraens 
kun har 0,020. I Formen afviger den derved, at den forreste Lap hæl- 
der sterkere bagtil, og at den indre Afsats er langt ubetydeligere. I 
dette sidste Punkt adskiller den sig ogsaa fra Hunden og Ulven, saavel- 
som derved, at Roden, der svarer til denne indre Afsats, stiger lige opad, 
medens den hos Hunden vender sig stærkt indad, 
Den forreste Knusetand i Overkjæven er 0,020 bred og 0,016 
lang. Hos det störste Exemplar af dea europæiske Ulv er efter Cuvier 
(Oss. foss. IV p. 466) disse Maal 0,020 og 0,015. Den stemmer i sin 
Form nölagtig overeens med den hos Hunden, kun at den forreste af de 
indre Knuder er forholdsviis noget större, og den er fölgelig meget for- 
skjellig fra Guaraens, som den ovenfor anstillede Sammenligning mellem 
Hundens og Guaraens Beenbygning viser; hvad det relative Störrelses- 
forhold mellem denne Tand og Rovtanden angaaer, et Forhold der varie- 
rer betydeligt i de forskjellige Arter af Hundeslegten, og som afgiver 
en god Charakteer ved Bestemmelsen af den givne Arts Stilling i Slægten 
med Hensyn til den mere eller mindre carnivore Levemaade, da er, som 
man kunde formode, Knusetanden forholdsviis mindre hos Palæocyon, 
som den Pag. 40 opstillede Tabel udviser. Det sees af denne Tabel, at 
Knuseevnen aftager i en regelmæssig Gang hos de herlevende Hundearter 
i den der opstillede Orden, og at denne Aftagen gaaer over til Palæocyon, 
fra hvilken den, som senere skal vises, fortsætter sig i de næstfülgende 
Slegter. 
Den bageste Knusetand er, hvad Formen af Kronen angaaer, nôi- 
