69 
melse imellem dem, at jeg ubetinget maatte henföre denne Tand til et 
Dyr af samme Slægt. 
Slægten Cynailurus ophårer saaledes at udgjüre en Bestanddeel 
af Brasiliens fordums Fauna, og følgelig falder den Analogie bort, som 
Tilstedeværelsen af denne Slægt maatte meföre imellem dette Lands 
uddåde og Indiens nulevende Dyreskabning. 
For üvrigt stemmer Icticyon i sin Tandvexel og i den relative 
Form af Melketænderne til de blivende Tænder overeens med Hunden. 
Ikkun Knusetanden i Overkjæven er mig ubekjendt i Melketandsystemet. 
De övrige Dele af Skelettet. Det første, der tiltrækker sig Op- 
mærksomheden ved Betragtningen af Ryghvirvelsüilen, er den usædvanlige 
Styrke af de forreste tre Halshvirvler, der ei blot viser sig i deres bety- 
delige Störrelse men ogsaa i Tykkelsen af deres Vægge, hvorved de 
blive usædvanlig massive og tunge, et Forhold, hvortil jeg intet lignende 
Exempel finder iblandt de üvrige Rovdyrformer, hvoraf jeg besidder 
Skelet eller Tegning. Atlas udmærker sig desuden ved den overordent- 
lige Længde af Buen. Tverfortsættelserne ere ogsaa stærkt fremsprin- 
gende, og af samme Proportioner som hos Hunden, hvorimod de hos 
Maarene ere forholdsviis kortere forfra bagtil. 
I Bygningen af den anden Halshvirvel afvige Hundene meget 
vesentligen fra Maarene derved, at den üvre Kam hos disse sidste bagtil 
löber ud i en lang fri Torn, der hæver sig höit op over de bageste led- 
fladebærende Fremspringninger, medens hos hine denne Kam bagtil gaaer 
umiddelbart over i disse Fremspringninger*). Ogsaa heri viser Icticyon 
sit Sleetskab med Hundene, idet den frie Torn mangler, derimod afviger 
den fra alle mig bekjendte Rovdyr ved den overordentlige Höide af 
Tverfortsættelserne, der her danne en bred lodret Plade, medens de i 
Regelen hos Rovdyrene fremtræde i Form af en smal Torn. Forresten 
+) Denne frie Torn findes ogsaa hos Björnene og i mindre Grad hos Kattene, hvor- 
imod Viverrerne i dette Forhold slutte sig til Hundene, 
