74 
en vedvarende Charakteer, og dette Forverdenens Dyr dannede saaledes et 
endou yderligere Led i den Række af Slegtsformer, vi have seet at ud- 
gaae fra den egentlige Hundeslegt, for at knytte den til de carnivore 
Former af Maargruppen. Den bærer slet intet Spor til nogen tredie for- 
reste Lap, og heri stemmer den med den egentlige Hundeslegt, og afviger 
fra Speothos og Icticyon, hvor et Rudiment til denne Lap er tilstede. 
Endelig afviger den i Dannelsen af den bageste Lap saavel fra de egent- 
lige Hunde som fra Maarhundene, og nærmer sig til Rattehundene, eller 
Hyænerne, derved at denne Laps Skærerand ei stiger bagtil skraa opad, 
men skraa nedad. 
Denne and antyder saaledes en til Ecticyon nxrgrandsende, men 
dog fra den generisk forskjellig, undergaaet Dyreform, for hvilken jeg 
paa Grund af den anförte Mangel af indre Afsats paa Rovtanden i Over- 
kjæven foreslaaer Navnet Abathmodon (« priv. B«duos Trin, Afsats og 
odovs Tand). Hvorvidt for övrigt de to först omtalte Tender hidröre fra 
dette Dyr eller fra en undergaaet Art af den virkelige Slegt Icticyon, 
lader sig indtil videre ei afgjére; i sidste Tilfælde vilde Fortegnelsen paa 
de fossile Arter foréges med een, der kunde bære Navnet Icticyon major. 
Som Hovedresultater af de i nærværende Afhandling indeholdte 
Undersøgelser udgaae: 
1. At tolv Arter af Hundenes Gruppe deels forhen beboede, deels 
endnu beboe Rio das Velhas’s Floddal; 
at af disse tolv Arter syv ere uddüde og fem endnu levende; 
su 
at de syv uddöde Arter tilhörte fire forskjellige Slegter: Canis, Pa- 
leoeyon, Speothos og Abathmodon; 
4, de fem nulevende Arter derimod ikkun to Slegter, Canis og Icticyon. 
