154 
8-9 og pag. 19. Dertil er endnu kommet de senere anatomiske Under- 
sögelser af Stannius i Erster Bericht von dem zootom-physiol. Institute 
der Univers. Rostock 1840 og Müllers Archiv 1841). — Ogsaa flere 
andre Delphinarter kjendes baade i ydre Form og Skelet tilstrækkeligt 
nôie for Artsbestemmelsen (see iser Schlegel Abhandlungen aus dem 
Gebiete der Zoologie und vergl. Anatomie 4 Heft Leipz. 1841); men om 
mange andre Arter kan dette neppe endnu siges at vere Tilfældet, og til 
de indre Organers Form slutter man i Almindelighed kun fra Marsvinets 
eller den egentlige Delphins, endskjöndt f. Ex. D. Orcas meget afvigende 
Levemaade turde gjöre Paalideligheden af denne Slutning temmelig tvivl- 
som. — Til en nöiere Kundskab om de nordiske Delphiner haaber jeg i 
det Félgende at kunne levere nogle ikke uvigtige Bidrag. 
See vi fra Delphinerne først hen til det nærbeslægtede Hvaldyr, 
som de nyere Zoologer have kaldt Hyperoodon, da har dette Dyr fra 
ældgammel ‘Tid været velbekjendt ved alle de nordlige Haves Kyster, i 
Norge under Navn af Nebbehval (rigtigere Næbhval), i Island som And- 
hvalur eller Andarnefia, paa Færôerne som Dögling. I Systemet fik det 
(ved Pontoppidan og ©. F.Müller) Navn af Balena rostrata, men ved en 
besynderlig Feiltagelse (af Otto Fabricius) overförtes dette systematiske 
Navn paa en Bardehval. Derved gik Næbhvalen aldeles i Glemme hos 
Zoologerne, og den maatte opdages paa ny ved de engelske og franske 
Kyster. Den opstilledes derefter under Navnet Delphinus bidens, senere 
Ancylodon, Heteroodon og endelig Hyperoodon, hvilke sidste Navne nok- 
som tilkjendegive de overmaade urigtige Forestillinger, man i nyere Tid 
har havt om den. Skelettet har iövrigt været underkastet Cuviers clas- 
siske Bearbeidelse, og af dets Involde haves en kun alt for lidet paaagtet 
Beskrivelse ved J. Hunter (i „Observations on the structure and oeconomy 
