ka 
of whales”, Philos. transact. Vol. 77, 1787). 1 en fölgende Afhandling 
vil man finde flere Oplysninger om dette Hvaldyr, hentede fra nogle sær- 
deles vel vedligeholdte Dele, som Hr. Districtslege Haalland har nedsendt 
fra Vestmannö 1839. 
Af Narhvalen, om hvis Tand i Middelalderen herskede saa 
eventyrlige Forestillinger, haves nu ikke alene flere velvedligeholdte 
Skeletter, men ogsaa den ret gode Afbildning af Scoresby (Account 
of the arctic regions 2, Tavle 15). Den synes altid at have holdt 
sig til det héie Norden, og kun i ganske enkelte Tilfælde at have naaet 
til Nordsöen (f. Ex. det 1756 ved Kysten i Omegnen af Bremen forulyk- 
kede Individ, see Albers Icones ad illustr. anat. comp., og det samme 
Aar i September i Elben indbjergede, see Anderson Nachrichten von Island 
&e. 1746 8vo. pg. 20%. At der skulde gives flere Arter af denne paa- 
faldende særegne Form, er der ingen Anledning til at formode. Den 
Fabriciske Monodon spurius, Delphinus anarnacus, er, som i en fölgende 
Afhandling vil vorde efterviist, ikke andet end Nebhvalen. Dens indre 
Organer ere iövrigt meget lidt kjendte. (Hjertet beskrevet af I. A. Albers 
i Vidsk. Selsk. Skrifter for 1808 Pag. 179). At den lange Tand sidder 
i Overkjæbebenet, og ikke i Mellemkjæbebenet, blev, forunderligt nok, 
först viist 1857 af Rapp (die Cetaceen pag. 46). 
Af Raskelotter kjendes ikke andre Arter end den af Hvalfangerne 
saakaldte ,,Spermhval*)” (Sammenl. Beale the natural history of the Sperm 
Whale London 1859 Pag. 22). — Denne vides, ifölge Hvalfangernes 
Erfaringer, at have sit Hovedopholdsted i Sydhavet, fornemmeligen in- 
*) Denne Benevnelse, skjöndt en Efterligning af det engelske „Sperm-whale” og kun 
en Forkortniug af det meget betegnende ,,Spermacet-whale” synes at vere nok saa 
antagelig som ,,Kaskelot”, der ifölge Cuvier (ossem, foss, V. I. pg. 328) er ct baskisk 
Ord af ,,Cachau” 9: en Tand. 
