Sen 
denfor Vendekredsene omkring de forskjellige Ogrupper og nordpaa til 
omtrent 40° nordlig Brede iser ved Japan. I mindre Mengde treffes 
den i Atlanterhavet, saasom ved de Capoverdiske Oer og ved Azorerne 
(40°), hvor endnu enkelte Hvalfangere gaae paa Jagt efter den*). Fra 
Atlanterhavet streifer den ikke sjelden ind i Canalen mellem England og 
Frankrig, eller henad Skotlands Kyster, i enkelte Tilfælde selv op til Is- 
land. Sydpaa treffes den endnu om Cap Horn, hvor navnligen Hr. 
Schneider — som jeg senere vil faae Leilighed at omtale — saae flere 
store Individer i de sidste Dage af Decemher 1842. — Den treffes sæd- 
vanligen i store Flokke (Schools), der enten dannes af Hunnerne med 
deres Unger og enkelte Hanner som Förere, eller af lutter unge Dyr; 
de gamle Hanner gaae oftest enkelte. 
* Spermhvalerne leve fornemmelig af Blæksprutter, desforuden kun 
af Fisk (Beale Sperm Whale pag. 54), og ere aldeles fredelige Dyr 
(Beale 1. c. pag. 4—8), kun at Hannerne indbyrdes føre blodige Kampe 
(Beale Le. pg. 37). 
De ældre Forestillinger om Kaskelotter vare meget forskjellige 
herfra. Man antog flere forskjellige Arter, indtil Cuvier med udmærket 
Critik viste (Ossem. foss. V. I. pg. 328—558), at disse alle, paa Physeter 
macrocephalus ner, kun vare at ansee for store Delphiner, og Rigtigheden 
heraf kan jeg, ved Capt. Holbölls Meddelelser, navnligen bekræfte med 
Hensyn til de af Otto Fabricius anförte Physeteres. Hans Ph. Catodon, 
Grünlændernes ,,Pernak”, er nemlig virkelig, om ikke den egentlige D. 
orca, saa dog en nærbeslægtet, hidtil ubeskrevet Form, og hans Ph. mi- 
crops, Grünlændernes „Ardluk”, er (ikke just D. globiceps, som Cuvier 
formodede, men) den egentlige nordiske Sværdfisk (D. orca), kjendelig 
ved sin paafaldende höie Rygfinne. — Man antog fremdeles, og- saaledes 
*) 1839 f. Ex. traf Capt. Södring (see hans Dagbog udgiven af Holbech Kbhvn. 1841 
Pag. 12) ved Azorerne en Skonnert-Brig, som kun agtede at fiske der og under 
Africas Vestkyst. 
