RU 
Bardehvalerne med Rygfinne og med Bugfurer: Rörhvalerne eller, som 
de ogsaa passende kaldes, ,,Finhvalerne”. Af disse have de förste, som 
bekjendt, i flere Aarhundreder været Gjenstand for en overordentlig ivrig 
Fangst, de sidste mangfoldige Gange været indbjergede ved de europæiske 
Kyster, og det maa forekomme Enhver ved første Oickast ubegribeligt, 
at saavel hine som disse desuagtet ere overmaade ufuldstændigt kjendte, 
ja at den i Spidsen for denne Afhandling stillede Sætning netop for dem gjel- 
der i fuldeste Maal, nemlig at de höre til de mindst nüiagtigt kjendte 
Dyr, hvad enten vi tage Hensyn til Artsbestemmelsen og den geogra- 
phiske Udbredning eller til Anatomien og Physiologien. 
Af Rethvalerne adskiller man siden Cuvier almindeligviis to Arter: 
den nordlige, Balena mysticetus, og den sydlige, B. australis. Det er 
ikke usandsynligt, at under hvert af disse Navne indbefattes idetmindste 
to forskjellige Arter. Om B. australis antager selv Cuvier det (Ossem. 
foss. V. 4. pg. 568—69), og om B. mysticetus bringes man idetmindste 
til at formode det ved flere saavel ældre som nyere Angivelser (Scoresby 
Ace. 2, 211). 
Men i hvert Fald synes Hvalfangerne at kjende alle de sydlige 
Rethvaler fra de nordlige ved deres mindre Störrelse, livligere Bevægelser 
og iser derved at de ere besatte med visse Cirripeder, nemlig Coronula 
balænaris, de Ældres Balanus polythalamius compressus, og Tubicinella 
(paa hvilken jeg atter har fundet en egen lille Otion, meget forskjellig fra 
Otion auritum). Disse Cirripeder sidde især paa Kronen (9: den överste 
Deel forrest paa Snuden) ofte saa tet, at denne faaer en ganske hvid 
Farve. (Tubicinella sidder, efter Hr. Schneiders Meddelelse, kun paa 
Kronen, Coronula desuden især paa Halen og Finnerne. De Süfarende 
spise dem og angive deres Smag lig den af Hummer). — Paa de nord- 
lige Rethvaler vides aldrig at vere iagttaget Balaner (hvorimod atter B. 
Boops Fabr. ganske almindeligen er besat med Diadema balænaris). See 
