— 454 
næsten lodret Retning, hvorved de udmattes overordentlig, deels ved det 
uhyre Tryk af den overliggende Vandmasse (200 til henimod 800 Favne 
höi) og deels ved det lange Savn af Aandedrættet. Unge Individer 
»drukne” endog ofte ved denne Leilighed, og synke da (Scoresby Acc. 
2, 255), aabenbart fordi deres Lunger have udstédt saa megen Luft, at 
de ere blevne tungere end Vandet. I denne udmattede Tilstand angribes 
de let med Landserne og modtage ved dem de dræbende Saar. Endelig 
holde Rethvalerne sig i Reglen, naar de opgive Aanden, ligesom Sperm- 
hvalerne, flydende paa Vandet, hvorimod de ulige mindre fede Rörhvaler 
almindeligviis strax synke og derved gjerne gaae tabte"). 
De ældste Rethvalfangere ere vistnok Grénlenderne. Deres Frem- 
gangsmaade var meget lig den ovenanförte af Amerikanerne (Pag. 159) 
med Kaskelotterne, kun at de istedetfor det lette Træ brugte opblæste 
Blærer (Holböl), rimeligviis navnlig den af Fabricius (Vidensk. Selsk. 
Skrifter for 1807—1808, Ste Bind Pag. 151—159) beskrevne Harpunpiil. 
Deres Fangemaade lignede altsaa den af Oppian beskrevne (v. pg. 159 Anm.). 
Ogsaa fra Island og Norge, angive flere Forfattere, at tidligere 
har været drevet Fangst af Rethvaler, eller idetmindste af store Hvaler 
overhovedet, f. Ex. Noël (Tableau historique de la pêche de la baleine 
*) At denne Synken af den döende Hval maa vere en nödvendig Fölge af en ringere 
Fedme, er en Selvfélge. Den grönlandske Keporkak (B. Boops Fabr.), der synes 
at vere den fedeste af alle Rörhvaler, synker (efter Capitain Holbölls Opgivende) 
i Maanederne Mai, Juni, Juli og August, da den er magrest, ikke derimod senere 
paa Aaret, da den er federe; de drægtige Hunner, der altid ere forholdsviis fedest, 
holde sig snarest flydende, De övrige Arter af Rörhval synes altid at synke ved 
at opgive Aanden. Imidlertid er det vist, at ogsaa Rethvalerne og Spermhvalerne 
undertiden synke (see f. Ex. Capt. Södrings Dagbog pag. 49, hvor — forunderligt 
nok — i Oktober Maaned af 14 dræbte Rethvaler ikke færre end 6 siges at vere 
gaaet tabte ved at synke). Undertiden skal dette Tilfælde endog indtræfle med meget 
fede Individer, og man antager da som Grunden, at Stikket har rammet Lungerne, 
Hr. Schneider har imidlertid forsikkret mig at have seet Rethvaler flyde med utal- 
lige Brystsaar, medens andre sank efter et Par Landsestöd, og han anfører vist 
meget rigtigen som Aarsag, at Vandet da er trængt ind i Luftveiene (maaskee iser 
i den store, af Sandifort [Nieuwe Verhandelingen der Iste Klasse van het Koninkl. 
Ned. Instit. Deel III pag. 223 sqq.] beskrevne Sæk paa Strubehovedet), 
