160 
ikke at omtale de mange Dele og de mange Livsyttringer, der endnu 
henstaae uundersögte. 
I Aaret 4845 -bragtes en nyfödt Hvalunge, taget af en engelsk 
Hvalfanger under Grönlands Vestkyst ved Godhavn (69°), til Kjöbenhavn 
i Saltlage ved Hr. Major Fasting. ‘Den overlodes det Kong]. naturhi- 
storiske Museum, hvorfra en til Videnskabens Fordringer svarende Be- 
skrivelse tor forventes af de ydre Dele og Skelettet. Indvoldene, der 
særskilt sendtes nedlagte i Salt, bleve ved Directionens udmærkede Li- 
beralitet overladte Universitetets zootomiske Museum, og ville udgjöre 
Gjenstanden for en af de fölgende Afhandlinger. Overhovedet tör det 
maaskee haabes, at inden föie Tid langt mere tilfredsstillende Sendinger 
af den nordiske Rethval ville kunne komme fra de danske Colonier i 
Grönland, end fra Hvalfangerskibene overhovedet kunne erholdes. 
Medens Rethvalerne aldrig have forekommet, Kaskelotterne nu 
idetmindste saa godt som slet ikke mere forekomme ved de europæiske 
Kyster, og medens Haabet om en nöiere Kundskab til dem synes for- 
nemmelig at maatte beroe paa det höst uvisse videnskabelige Udbytte fra 
Hvalfangerskibene, — forholder det sig ganske anderledes med Rôrhva- 
lerne eller Finhvalerne*) (Balænoptera). 
+) Der er ingen tilstrækkelig Grund, til at formode, at nogen af Bardehvalerne med 
Rygfinne skulde mangle de saa characteristiske Furer paa Bugsiden, eller at nogen 
anden Hval skulde have dem. Enhver Benævnelse hentet fra disse Furer er altsaa 
meget betegnende, og virkelig have Kystbeboerne, der i Reglen kun faae Hvalerne 
at see drivende som döde Kroppe med Bugen i Veiret, meget almindeligen givet 
disse Hvaler et Navn derefter. Saaledes Islænderne: ,,Rengisfiskar”, Normændene : 
„Rörhval” eller ,,Rürqval”, hvoraf det Franske ,,Rorqual”, der endog er brugt som 
et barbarisk-latinsk Slægtsnavn ,,Rorqualus”. De Söfarende derimod, der kjende 
disse Dyr som fritsvömmende, og maaskee aldrig faae deres Bugflade at see, kalde 
dem naturligviis snarere efter Rygfinnen (Fin-whales eller Finbacks). I Reglen 
faaer dog kun een Art, og gjerne den almindeligste eller störste fortrinsviis et af 
