162 
Vestkyst forsvinde de om Efteraaret og komme igjen om Foraaret (Hol- 
bill), og ved Spitsbergen indfandt „Finfiskene” sig (Martens Reise Pag. 
108) i August, netop ved Rethvalernes Forsvinden. ,,Mense certe Martio 
secundum auctores versus mare glaciale migrare incipiunt, & Septembri 
remigrant, tenebras & horrorem ejus maris fugientes; & partim ad Ame- 
ricam , partim in hasce Europe oras vadunt: ingruente sane vere aut au- 
tumno in nostro littore projieiuntur,” siger Sibbald (Phalænologia nova 
Octav-Udg. London 4775. Pag. 105). En vis Art Finhval viste sig ui 
ligen ved Bermudas-Öerne fra Begyndelsen af Marts til Enden af Mai. 
(Phil. transact. No. 4. 1664—65. Pag. 15). 
Men Finhvalernes Trækken retter sig ogsaa vesentligen efter Fi- 
skestimernes, thi alle Finhvaler ere fiskexdende. Synet af talrige Damp- 
stötter paa Horizonten, Tegnet paa en sig nærmende Flok af store Hva- 
ler, var selv for de Kystbeboere, der ikke dreve nogen egentlig Hval- 
fangst, altid höist glædeligt, da det tillige var Tegn paa de sig nermende 
Fiskestimer*). Visse Finhvaler fik endog fortrinsvis Navnet: Silde- 
driver (Sildareki), og Overtroen gjorde disse Hvaler hellige, saa at Lo- 
ven fastsatte Straf for deres Nedlæggelse **). 
Finhvalerne færdes deels enkelte eller i ringe Tal sammen (saa- 
ledes sædvanlig de egentlige store ,,Finfisk”), deels i Flokke. Af den 
saakaldte Hump-back-whale stüde de Söfarende, iser i Sydhavet, under- 
tiden paa saa stort et Antal sammen, at Havet synes bedækket af dem, 
saavidt Oiet naaer. — Lig Trækdyrene overhovedet söge de ofte med 
stor Forkjerlighed til visse Steder. Wed Grönlands Vestkyst f. Ex. söger 
„Keporkaken” endnu, saaledes som den altid skal have gjort, fortrinsviis 
til „Pissubbik” (64° 40/), eller til Kysten omkring Jacobshavn (69°) og 
*) See f. Ex. Pontoppidan Norges naturlige Historie 2, 194. 
++) Christ. Stes norske Loy Ste Bog 12 Cap, Art. 5, see Melchior danske Stats Patte- 
dyr pg. 265. 
