deseit, ut cicat tempestates, mare verrat, piscatorias evertat. Cauda 
maxime pugnat: ubi lassata est diuturna agitatione, de integro aggressi 
vulnerant, donec in vitalia ferrum adactum interimat, Inde multo re- 
mulco in terram trahunt: inter se lingvam & pingue partiti, eætera vulgo 
relinquunt vilia.” „Quodsi cetus percussus statim in mare abeat”, tilföier 
Ulysses Aldrovandi (de cetis Lib. 1. Capiendi ratio) funes abseindunt, & 
oleum atque operam se perdidisse conqueruntur. Sin statim in fundum 
descendat &e.” — Man seer, at denne Fangemaade, ifölge de ovenfor an- 
givne Erfaringer fra den nyere Hvalfangst, egner sig fortrinlig for Ret- 
hvaler og Spermhvaler, ligesom den sikkerligen ogsaa kan anvendes paa 
större Delphiner, men er meget mislig ved de langhaandede, og saa godt 
som uanvendelig paa de almindelige större Finhvaler. Flere ældre For- 
fattere, f. Ex. Rondelet (de piscibus Lib. 16), sige udtrykkeligen: „‚eadem 
ratione orcæ, physeteres omnesque similes beluæ capiuntur, quam hic 
semel expositam aliis locis non repetemus: supervacaneum id enim foret.” 
At det meget almindeligen har været Raskelotter, gjöres sandsynligt saa- 
vel ved Bugtens Beliggenhed ved det atlantiske Hav, hvor de dengang 
vare saa hyppige, som ved den omtalte Fangemaade og det store Ud- 
bytte disse Hvaldyr afgive af Tran. Om Barderne tales endydermere 
ikke, hvorimod Scaliger cl. e. Pag. 254) anförer: „Ex ejus capite olei 
factum quantum multa gallica dolia caperent.” Endelig angiver ogsaa 
Rondelet dl. c. Lib. 16 de physetere), som det synes fra en meget tro- 
værdig Rilde (Capellanus, Kong Henrik af Navarras Livlege, „qui non 
procul a Bajonne habitat, quo in sinu quotannis beluæ eapiuntur”) ud- 
trykkelig, at Harpunen anvendtes paa Kaskelotterne. —— At ogsaa ved 
Skotlands Kyster Raskelotter have været bedre kjendt end Finhvaler, 
synes en Bemærkning hos Sibbald (Phalænologia. Qctavudgave London 
1775 Pag. 85) at bekræfte. En Finhval var inddrevet 1692 i en Bugt 
(fretum Moraviense), ,,at quamvis vulgus id expectabat, nullum tamen 
Sperma ceti in ea conspectum fuit.” — Men Fangsten er i Biscaierbugten 
Y« 
