177 
menligningen mellem Skeletterne indbyrdes, især i Henseende til Arts- 
bestemmelsen, bliver meget mislig; af de ydre Dele gaaer især Rygfinnen 
tabt — der atter uheldigviis netop er en af de vigtigste Dele for at hen- 
fore Dyret til de af de practiske Hvalfangere opstillede Arter. Man 
faaer derfor aldrig en kun nogenlunde fuldstændig Beskrivelse af et In- 
divid, der kunde opstilles som Repræsentant for en vis Art, og 
man kan ei heller med Sikkerhed erstatte det Manglende ved det, der er 
fundet hos et andet Individ, da man ikke kan være sikker paa Artslig- 
heden. 
De store Besværligheder, en Naturforsker har at kjæmpe med 
ved en saadan Indbjergning af en Hval, ere iüvrigt allerede flere Gange 
blevne beskrevne. (See f. Ex. Vrolik i Tijdschrift voor natuurlijke Ge- 
schiedenis en Physiologie door van der Hoeven en Vriese IV 1857—38 
pg: 5—4; Historien om den store Finhvals Indbjergning ved Ostende 
5 Novbr. 1827 i Algemeene Konst en Letter-Bode voor het Jaar 1827 
Nr. 48 ved van Breda, og fremdeles i Osteographie de la baleine &e. ved 
Dubar Bruxelles 1828; Historien om Hvalstrandingen ved St. Cyprien 
paa Frankrigs Middelhavskyst den 27. Novbr. 1828 i Mémoire descriptif 
& Ostéographie de la Baleine etc. af L. Companyo, Perpignan 1850 o.s. v.) 
I en af de fölgende Afhandlinger vil gives et nyt Bidrag dertil ved 
Beretningen om den 1842 ved det nordlige Sjælland indbjergede Rörhval 
(see Pag. 175). 
Ved at see hen til alle de Vanskeligheder, der ifölge ovenstaaende 
Fremstilling legge sig i Veien for Undersögelsen af Finhvalerne, bliver 
det forklarligt, om vor Rundskab endog til dem, skjöndt endnu som altid 
svermende omkring de europæiske Kyster, ikke findes at vere rykket videre 
frem, end vor Rundskab til Rethvalerne og Spermhvalerne. Og virkelig 
Vid. Sel, naturvid. og mathem. Afh. XI Deel. Z 
