Le 
1725, Pag. 258) og Hector St. John (Forster i otie Stykke af Beiträge zur 
Völker- und Länderkunde) findes kun faa Arter. Af Finhvaler har den 
Förste kun: 4) the Finback-whale og 2) the Bunch or Humpback-whale; 
den sidste ligeledes kun to, nemlig Sulphur-bottom og Humpback eller Bunch, 
De Söfarende have i nyere Tid fortrinsviis optaget disse Benævnelser, og 
adskille især Hump-back eller Bunch fra Fin-back og Sulphurbottom. 
Den sidste angives for at vere den störste, 
Overhovedet synes de ældste Fortegnelser, som fortrinsviis hidröre 
fra Kysternes Stambeboere, altid at indeholde det störste Antal af for- 
skjellige Hvaldyr. Saaledes er navnlig den efter Aleuternes Opgivelser 
af Chamisso (Acta Leop. Carol. Tome XII, 2, Pag. 249 med Figurer 
efter Indbyggernes raa Omrids) meddeelte Liste paa de forskjellige 
Hvaler endnu talrigere end Kongespeilets, medens derimod Pallas (Zoogra- 
phia rosso-asiatica Vol. 4 Peterb. 18354) kun anförer tre Arter af Finhvaler 
ved de russiske Polarkyster. 
Disse forskjellige Angivelser om Artsforskjelligheden blandt Hval- 
… dyrene overhovedet og Finhvalerne i Særdeleshed bleve kun meget lidt 
paaagtede af Zoologerne. Kongespeilets og Bartholins Fortegnelse stod 
vel aftrykt, sædvanligviis med mangfoldige Forvanskninger af Ordene, 
hos de fleste ældre Forfattere, men uden nogensomhelst Indflydelse paa 
de opstillede Resultater. — Stürre Held havde de esquimoiske Grünlæn- 
deres Liste. Den indeholdt fire forskjellige Finhvaler, nemlig: „Tikagulik, 
Keporkak, Keporkarnak og Tunnolik”. — Otto Fabricius kom til Grönland 
og lærte her denne Adskillelse af de derværende Finhvaler at kjende. 
De to fürste fik han Leilighed til selv at iagttage, og han anerkjendte 
dem som artsforskjellige. Havde han ved Siden af de erfarne Kystbe- 
boeres Merker sögt at udfinde mere videnskabelige Artscharacterer, saa 
vilde han med Rette vere bleven anseet som Begrunderen af Finhvaler- 
nes Artsadskillelse, ligesom han var det af Sælenes. Men ulykkeligviis 
