188 
racteristik, som dengang ledsagede de forskjellige Finhvalers Navne i Syste- 
met. Vist er det, at denne Keporkak er en Art, som dengang og endnu 
lenge efter slet ikke var bekjendt af de europæiske Zoologer (Balænop- 
tera longimana), og maatte vere ny for Fabricius. Formodentlig har Fa- 
bricius ladet sig lede deraf, at Keporkaken var den almindeligste store 
Finhval ved de grönlandske Kyster, og boops var det Navn der anvendtes 
paa de fleste store Finhvaler, der indstrandede ved Europa. — Om mu- 
ligt endnu uheldigere var det, at Fabricius tillagde den lille grönlandske 
Bardehval, Tikagulik, det systematiske Navn rostrata, det vil sige ansaae 
den for det samme Dyr som Andarnefia eller de Nyeres Hyperoodon, om 
hvilken ulykkelige Feiltagelses Félger vil blive talt i en senere Afhand- 
ling. Naar Fabricius endelig tillagde den af ham aldeles ukjendte grün- 
landske Repokarnak Navnet musculus, saa var det vel kun, fordi der ikke 
vare andre Navne for Finhvaler tilbage i det linneiske System at vælge 
iblandt. 
Pabricii Fauna groenlandica (Hafniæ 1780, 8vo) fik snart en af- 
gjürende Indflydelse paa Bestemmelsen af de höinordiske Dyr, og saale- 
des navnligen af Hvalerne. Balena rostrata optoges ganske almindelig 
som en ny Bardehval (hvorved Nebbehvalen maatte gaae af Glemme), og 
man troede at kjende fire Finhvaler, nemlig den glatbugede (physalus, 
som ogsaa fik det gamle Navn Gibbar), den almindelige store Finhval 
(boops, som fik Navnet Jubartes), den store Finhval med den brede Un- 
derkjæbe (for hvilken Sibbalds Hollie-pyke laae til Grund, men som be- 
holdt Linnes Benævnelse musculus) og den lille Finhval (som beholdt 
det den ved en Feiltagelse tillagte Navn rostrata). Disse fire Arter ind- 
fortes i alle systematiske Værker ikke alene hos Compilatorer, som f. Ex. 
Bonnaterre (Cetologie Paris 1789 4to), men ogsaa hos Lacepède i hans 
berömte histoire naturelle des Cétacés Paris XII, og selv hos den af 
Kundskaben om Rethvalerne saa höit fortjente practiske Hvalfanger Sco- 
