189 
resby (Account of the arctic regions Edinb. 1820. 8vo). Desmarets 
tilföiede (Mammalogie Paris 1820. 4to) endnu fire Arter fra det japan- 
ske Hav, ifölge de derfra til Lacepède sendte Beretninger. 
For den store Georg Cuvier kunde en saa löst begrundet Arts- 
bestemmelse ikke vere tilfredsstillende. Han viste (Recherches sur les 
ossemens fossiles Paris 1822, 5die Udgave 1825 Tom. V, 4 pg. 564-565) 
Sandsynligheden af, at den glatbugede Finhval aldeles ikke existerer, at 
Navnet Jubartes vel kun er det forvandskede Gibbar ligesom ogsaa 
»Jupiterfisk”, at musculus Fabr. ikke er opstillet uden efter Grünlæn- 
dernes Fortællinger, og endelig at rostrata Fabr. i Grunden ikke havde an- 
den Characteer end dens Lidenhed, der ogsaa maatte tilkomme unge Dyr 
af stérre Arter. Han antog derfor, at alle nordiske Finhvaler maaskee 
kun henhöre til een eneste Art, hvorimod han opstillede en ny Art ,,Ba- 
lenoptera australis” efter et fra Cap tilsendt Skelet med paafaldende lange 
Brystlemmer og flere andre let iöinefaldende Characterer; men desuden 
antog han en egen Art i Middelhavet efter enkelte tilsendte Been fra et ved 
Frankrigs Sydkyst inddrevet Exemplar (1797). Denne sidste Art kaldte 
han mediterranea. — Dog tilföier Cuvier efter denne med saa streng 
Critik indférte Reform, at han ingenlunde vil paastaae, der ikke skulde 
vere flere Arter, men kun opfordre til nye Iagttagelser, uden hvilke endog 
alt, hvad man har over denne Gjenstand, ikke vil kunne fortjene Navn af 
Videnskab, 
Den Cuvierske Balænoptera australis optoges eensstemmigen som 
en ny Art. Hans B. mediterranea derimod ingenlunde af Alle, skjöndt 
den syntes bekræftet ved et paa Frankrigs Sydkyst 1828 indstrandet 
Exemplar. (Companyo Memoire descriptif & osteographie de la baleine 
&e. Perpignan 1850. 4to; F. Cuvier histoire naturelle des Cétacés 1856. 
Pag. 554 sqq) 
Paa den anden Side gjorde flere Erfaringer det meer end sand- 
synligt, at der virkelig findes en seregen lille Art af Finhval i de nord- 
