190 
lige Farvande. Foruden Otto Fabricii Vidnesbyrd tjente især en af Knox 
meddeelt Iagttagelse (the naturalist’s library. Mammalia Vol. VI Edinb. 
1857. 8vo Pag. 142 sqq) som Beviis herfor. Det af ham iagttagne In- 
divid var fanget i Februar 1854 i Firth of Forth. Det var kun 10 Fod 
langt og havde kun 41 Par Ribbeen og i Alt 48 Hvirvler — medens 
den almindeligere Finhval har 15 Par Ribbeen og 63 Hvirvler — en 
Forskjellighed som ingenlunde kan antages hos Individer af een og samme 
Art. — Den norske Vaagehval vidstes desuden kun at blive 20 til 50 
Fod, og at vere fundet drægtig kun 28 Fod lang (see Melchior: den 
danske Stats og Norges Pattedyr Kbhvn. 1854 Pag. 266). Dr. Kroyer 
bekræftede denne Erfaring og sügte at opstille som ydre Artsmærker for 
denne lille Art, at „Barderne ere hvide af Farve og deres to Rekker 
fortsættes lige til Overkjebens Ende, hvor de löbe sammen; Brystfin- 
nerne ere hvide mod Midten saavel paa Under- som Overfladen”, medens 
B. Boops efter Fabricius har sorte Barder, og foran i Kjæben et aabent 
Rum uden Barder, og dens Brystfinner paa Overfladen ere ganske sorte 
paa Underfladen ganske hvide. Dr. Kröyer gik herved ud fra den ikke 
rigtige Forudsætning, at boops Fabricii var eensartet med boops Autorum 
(Naturhistorisk Tidsskrift 2. Bind, 6. Hefte 1840 Pag. 657). 
Endnu langt bestemtere characteriseret som særegen Art var 
imidlertid det ved Elbmundingen 4824 indstrandede Individ, som derfra 
bragtes til Berlin og iagttoges af Rudolphi (Abhandl. der Rünigl. Aka- 
demie der Wissenschaften zu Berlin aus dem Jahre 1829. Berlin 1852 
Pag. 155 sqq) og I. F. Brandt (Medicinische Zoologie von Brandt und 
Ratzeburg À Band Berlin 1829 Pag. 122 sqq). Hvad der strax afgav 
dets Særkjende vare de lange Brystfinner, idet de udgjorde over 2 af 
hele Dyrets Længde. Vel mindede disse lange Brystfinners Form stærkt 
om den Fabriciske Beskrivelse af hans Boops: ,,Pinnæ pectorales magne 
obovate oblongæ, margine postica integræ, regione cubiti parum fracte, 
antice autem rotundato-crenatæ” (F. groenl. Pag. 56); og Rudolphi næ- 
