221 
almindeligen har hos Hvaldyrene, opstaaer derved, at den vandret liggende 
Endetarm, ved at aabne sig i Gattet, fortil danner en skarp Vinkel med 
den ydre Hud, bagtil derimod med sin bagre Veg gaaer umerkelig 
over i den. 
Halens Böining var mindre sterk end hos det mindste Foster, men 
dog langt sterkere end paa de to sidst beskrevne Fostre, skjöndt Udviklin- 
gen ellers var saa betydelig videre fremme. Omtrentligen kan Haleböi- 
ningen sættes til 145°. Halens Form havde ikke undergaaet nogen kjende- 
lig Forandring. Ved Gattet var den 4” 2 höi, 6 bred; omtrent 
paa Midten 11 höi, 5 bred. 
Det femte Vaagehval-Foster *), som jeg har havt Leilighed at 
undersöge, var temmelig betydeligt stérre end de foregaaende, veiede nem- 
lig 51%, og havde en Længde af omtrent 18” langs Legemets Axe. 
Det var, efter Hr. Stiftamtmand Christies Opgivende, tilligemed et andet 
Foster af samme Störrelse udstödt af en Hval, medens denne haardt for- 
fulgtes med Pileskud i en Vaag, Marts Maaned 1845. Stiftamtmanden 
havde afstaaet det til Prof. Johannes Müller i Berlin, men, med denne min 
udmærkede Vens Indrömmelse, tilstaaet mig at afbenytte det til Under- 
sögelse, forinden det sendtes til sit Bestemmelsessted. 
Det var et quindeligt Foster, godt vedligeholdt. — Paafaldende 
maa det vistnok siges at vere, at, skjöndt det var saa betydeligt större 
end de hidtil beskrevne Fostre, var desuagtet Halens og iser Hovedets 
+) Et Vaagehvalfoster, 217 mindre end dette, findes kort beskrevet, men meget vidt- 
loftigen udmaalt, af Dr Kroyer i naturhistorisk Tidsskrift 2,626 sqq. Skade at Af- 
bildningen i Træsnit er mislykket i en paafaldende Grad, 
