re 
ID 
A 
En Foetalkrumning var ikke tydelig; thi vel stod Hjerneskallen tem- 
melig stærkt hvælvet i Veiret, og foran den steg Overkjæben tagformigt 
ned fortil; men Mundspalten laae dog omtrent i lige Linie med Ryg- 
raden, eller lod sig idetmindste let bringe i denne Stilling, da saavel 
Nakkeledet som Rygraden overhovedet var böieligt uden at vere elastisk. 
Det samme gjaldt for Halen, — Ogsaa Armene og Underkjæben vare 
slappe i deres Lede. Hine lode sig let bringe i den vandrette Stilling, 
hvori de ere aftegnede Tavle IZ, men i det naturlige Leie laae de med 
Spidserne stærkere nedad. 
Overhuden kjendtes, forsaavidt den endnu var tilstede, at vere 
fast, skjéndt overmaade tynd. Den havde, i det Hele, paa Rygsiden en 
sort, paa Bugsiden en blegröd Farve. Samme Farveforskjel fandtes den 
at have paa Halefinnen. Dog saaes en svag sortegraa Kant heelt om- 
kring dennes hvide Bugflade. Paa Armenes udvendige Flade syntes den 
sorte Farve at have indkrænket sig til Spidsen og til den nederste (ba- 
geste) Halvdeel af den bagre (övre) Rand. Men ogsaa paa deres ind- 
vendige Flade saaes Farven ved den nederste Deel af den bageste Rand 
at vere graasort, skjündt ikke saa udbredt som paa den udvendige. 
Af de 543”, som hele Længden udgjorde, faldt 10 paa Hovedet, 
45” paa Kroppen og 91” paa Halen. Hovedet udgjorde altsaa mellem 
4 og 4 af hele Legemets Længde. — Underkjæben stod 4” længere frem 
end Overkjæben, og båiede sig næsten krogformig op foran den. 
Overkjæben (fra dens forreste Spidse til Næseboernes bageste 
Ende regnet) var 51” lang, Hjerneskallen (fra Næseboernes bageste 
Ende til Baghovedets Articulation med Atlas) ål” — altsaa nu over 1 kor- 
tere, istedetfor paa det mindste Foster 4 Gang længere end Overkjæben. 
Hele Hovedet havde samme Pyramideform som paa de mindre Fostre, 
kun at dets Stilling var saa forandret, og at Hjerneskallen var mindre 
hvælvet. Den stürste Brede af Hovedet faldt tet bagved Oinene, og 
udgjorde 47 1“. — Til Barder fandtes intet Spor, med mindre nogle 
