Nogen vilde kunne finde dem selv paa den ganske glatte Hud, uden forud 
at kjende deres Plads. Da nemlig Reichert har viist (Müll. Archiv 1857 
Pag. 152), at Oregangene ere Levninger af den fürste Visceralspalte, 
maatte man formode, hos alle spade Fostre, Hvalernes ikke undtagne, at 
finde dem forholdsviis meget store. Men at de virkelig ogsaa ville findes 
saaledes, om man faaer tilstrækkelig spæde Fostre til Undersügelse, derom- 
vidner Forholdet, hos hiint lille Hvidfiskefoster (Pag. 257). De ydre 
Oreaabninger ere her ikke alene relativt, men absolut stérre end paa store 
Hvaldyr, og den Knop, hvorpaa de i Almindelighed ere anbragte, staaer 
her mærkelig frem. — At dette Forhold imidlertid svinder meget tidligt 
paa Hvaldyrenes Fostre, saa at Oreaabningerne blive overordentlig smaa, 
have vi allerede seet paa Vaagehvalens Fostre, og jeg kan hertil föie, at 
have fundet dem saaledes paa Fostrene af den grönlandske Keporkak 
(B. Boops F.), paa det i Stokholm opbevarede Foster af den grönlandske 
Rethval (Balæna mysticetus), og paa mangfoldige Fostre af Marsvinene 
og andre Delphinarter. 
At Öinene ogsaa hos Hvaldyrenes Fostre ere des större og desto 
mindre bedækkede af Oienlaagene, jo spædere Fostret er, behöves kun at 
antydes. Öienlaagene synes at vise sig forholdsviis tidlig, efter hiint Hvid- 
fiskefoster at dömme. Paa de ældre Fostre ligge de tet tilsluttede, lige- 
som hos de noget ældre Fostre i Almindelighed. 
Medens paa de spædeste Vaagehvalfostre ikke alene savnedes 
Barder, men ogsaa Bugfurer, og medens kun Ryg- og Halefinne stode som 
væsentlige Characterer for dem som Hvaldyr, fandtes paa den anden Side 
allerede hos de spædeste Fostre enkelte Haar langs Munden saavel paa 
Over- som Underkjæbe, fremdeles bag Næsen, og paa de større Fostre 
desuden paa Hagen. 
Vid, Sel. naturvid. og mathem. Afh, XI Deel. Ji 
