al 
Antallet af Haarene var ikke ganske det samme hos alle Vaage- 
hval-Fostre; men dog var saavel deres Tal, som iser deres Plads og Ret- 
ning, mere overeensstemmende, end man maaskee vilde formode om saa 
uvæsentlige Dele. Af de her givne Erfaringer synes den Regel at kunne 
opstilles, at de to bagen- og udenfor Næseboerne staaende Haar ikke 
alene komme overordentlig tidligt frem, men ogsaa vedblive til henimod 
Midten af Fosterlivet uden at foröges i Tal; fremdeles at tre Haar paa 
hver Side af Overkjæben og fire paa hver Side af Underkjæben ligeledes 
bryde meget tidligt frem, samt at disse hist neppe tiltage höiere end til 
fem, her til syv. 
De ydre Rjönsdele vise de samme Fosterformer, som vi kjende 
fra andre Pattedyrs Udviklingshistorie. Dertil hörer især den betydelige 
Fremragning af Lemmet og hilderen, samt Forhudens Korthed. Den 
rörformige Skede, som omslutter Lemmet hos de voxne Hvaler, ligger 
rigtignok ligesom sammensmeltet med den övrige Hud, langs Middelli- 
nien af Bugen til tæt hen mod Navlen; men Udviklingshistorien viser, at 
den fra först af viser sig som et tydeligt Præputium, der först lidt efter 
lidt voxer heelt sammen med Huden. 
Særdeles Opmærksomhed fortjene de to smaa Rjertelmundinger, 
som ere beskrevne hos de mandlige Hvalfostre noget foran Gattet, tæt 
op til Middellinien af Bugen. — De to Gange, som her udmunde, fore 
til et Par smaa, men meget tydelige Rjertler. De findes vistnok hos alle 
Han-Hvaldyr. Idetmindste har jeg ikke alene fundet dem hos Fostrene 
af Vaagehvalen og af den grünlandske Keporkak, som strax vil nærmere 
blive beskrevet, men ogsaa hos alle Fostrene af flere Delphinarter, for- 
saavidt jeg deraf har havt mandlige Exemplarer, navnlig af D. phocæna, 
albicans og globiceps. — Hos dem alle fandtes de i forholdsviis samme 
