257 
(Cetaceen pag. 177): at „da de ikke findes ved Siden af Kjönsdelene, men 
ved Siden af Gattet, der dog hos Handyret ligger langt fra Rjünsdelene, 
synes denne Formodning ikke at vere grundet”. Men de ere i Virke- 
ligheden ikke nærmere ved Gattet, end Melkekjertelgangene ere det hos 
Hundyrene; de ligge fremdeles i Grunden ganske tæt til Lemmet, nemlig 
til dettes Rod, og det er kun tilsyneladende, at Lemmet har fjernet sig 
fra dem ved Forhudens gradvise Tilvoxning til Bugens Middellinie. — 
Den eneste Forskjel i deres Leie i Modsætning til Hundyrets Melkekjer- 
telgange er egentlig, at de ligge saa ganske tat sammen ved Middellinien, 
medens de hos Hunnen ere adskilte ved Födselsveien; men dette forklares 
let af denne Veis Forsvinden hos Hannen. — Jeg maa derfor tiltræde 
Pallas’s Tydning, fremfor at antage disse Kjertler for analoge til de hos 
flere Rovdyr, Gnavere o.s. v. ved Gattet beliggende, især da intet Spor 
til andre lignende Kjertler findes hos Hunnerne. 
Et Forhold, der allerede giver de meget spæde Hvalfostre et sær- 
eget, fra andre Pattedyrfostre forskjelligt Udseende, er den umærkelige 
Overgang, som finder Sted mellem Kroppen og Halen (see f. Ex. Omridset 
af det spede Hvidfiskefoster Pag. 257). Denne umerkelige Overgang 
bevirkes aabenbart især ved Halerodens overordentlige Tykkelse, men 
tildeels ogsaa derved, at Bughulen i sin bagre Deel lidt efter lidt bliver 
smallere, og her kun indeslutter Nyrerne, de langtrukne Kjünsdele, Urin- 
blæren, der ligeledes er meget smal, og af Tarmröret kun den lange, 
midt mellem Nyrerne ligesom indskudte Tyktarm (see Tavle i Figur 2). 
Leveren ligger altsaa forholdsviis langt fortil, og atter som Fölge deraf 
findes Navlen hos Hvaldyrene længere fortil end vel hos noget andet 
Pattedyr. Afstanden mellem den og Gattet var hos alle Vaagehvalfostrene 
omtrent lige mellem } og 1 af Bugfladens Længde fra Snude til Halespidse. 
Under Vaagehvalens Væxt i Fosterlivet lader sig overhovedet ikke 
Vid, Sel, naturvid. og mathem. Afh. XI Deel. Rk 
